Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave,
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0207/99/2014                                                            Dňa : 24.03.2014
                                              
     Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava, IČO: 00 151 653, kontrola vykonaná v dňoch 26.03.2013 a 09.07.2013 v prevádzkarni Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0419/01/2013, zo dňa 17.02.2014, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 10.000,00 EUR, slovom: desaťtisíc eur, pre porušenie § 4 ods. 2 písm. b/ v nadväznosti na § 3 ods. 3 vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto

r o z h o d o l:

napadnuté rozhodnutie vo výrokovej časti m e n í takto

účastníkovi konania: Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava, IČO: 00 151 653         

pre porušenie zákazu predávajúcim 

ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu - keď pri kontrole vykonanej v dňoch 26.03.2013 a 09.07.2013 v prevádzkarni Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava bolo zistené, že účastník konania vo Všeobecných obchodných podmienkach ukladal spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu:

o	   Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bodoch 10.6. a 10.7. bolo uvedené: „Banka môže zasielať poistené alebo nepoistené ceniny, doporučené listy s udaním nepatrnej hodnoty na riziko Klienta spôsobom v bankovníctve obvyklým. 
Nedoručenie očakávaných písomností akéhokoľvek druhu, hlavne písomností dokumentujúcich realizáciu Platobných príkazov a prijatie peňažných prostriedkov, je Klient povinný bezodkladne oznámiť Banke, a to po uplynutí lehoty, v ktorej by malo byť oznámenie doručené. Banka nezodpovedá za prípadné škody vzniknuté nedoručením písomnosti.“; 

upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách – keď pri kontrole vykonanej v dňoch 26.03.2013 a 09.07.2013 v prevádzkarni Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava bolo zistené, že účastník konania dojednal so spotrebiteľmi v Zmluvách o splátkovom úvere zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s. pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom a vo Všeobecných obchodných podmienkach neprijateľné podmienky, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa:
o	V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. II. Poplatky v bode 2. bolo uvedené: „Poplatok za upomienku je vo výške 25 EUR za každú vystavenú upomienku.“;
o	V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 2., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 3. bolo uvedené: „Dlžník vyhlasuje, že sa oboznámil so súčasťami Úverovej zmluvy, ktorými sú VOP, Úverové podmienky, Sadzobník a podmienky určené Zverejnením, za ktorých sa Bankový produkt v zmysle Úverovej zmluvy poskytuje, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať. Pre účely Úverovej zmluvy sa VOP rozumejú Všeobecné obchodné podmienky vydané Bankou s účinnosťou od 01.08.2002 a Úverovými podmienkami Obchodné podmienky Banky pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom účinné od 01.07.2007. Dlžník ďalej vyhlasuje, že bol Bankou informovaný o skutočnostiach podľa § 37 ods. 2 Zákona o bankách. Dlžník vyhlasuje tiež, že pred podpisom tejto zmluvy bol zo strany Banky písomne informovaný o zmluvných podmienkach a podľa § 4 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to prostredníctvom Formuláru pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere.“;
o	   V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 4., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5. bolo uvedené: „Spôsob, postup a ďalšie podmienky podávania a vybavovania reklamácií sa riadia ustanoveniami Úverovej zmluvy, Úverových podmienok, VOP, Reklamačného poriadku, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“;
o	   V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6. bolo uvedené: „Všetky právne vzťahy vyslovene neupravené v Úverovej zmluve, a ak je k Úverovej zmluve dohodnuté Poistenie k Úveru a súčasťou dokumentu je časť II., tiež bod 4. a 5. v časti II. tohto dokumentu, sa budú riadiť príslušnými ustanoveniami Úverových podmienok, VOP, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“;
o	   V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 7. bolo uvedené: „Zmluvné strany sa dohodli, že ich vzájomné právne vzťahy sa budú podľa § 262 Obchodného zákonníka, spravovať podľa príslušných ustanovení Obchodného zákonníka.“; 
o	   Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.3.2. bolo uvedené: „Pohľadávku z úveru, ktorá sa skladá z istiny, jej súčastí a príslušenstva spláca Klient pravidelnými splátkami, s periodicitou dohodnutou v základných podmienkach zmluvy o úvere: 
c) započítaním pohľadávky z akéhokoľvek účtu zriadeného Bankou voči Pohľadávke Banky zo zmluvy o úvere alebo jej časti. Pre započítací prejav bude dostatočné následné doručenie výpisu, z ktorého bude zrejmý deň a rozsah započítania. 
Banka je oprávnená rozhodnúť o spôsobe splácania úveru pred poskytnutím úveru a kedykoľvek počas trvania úverového vzťahu. 
Zánikom pohľadávky zo zmluvy o úvere zanikajú aj zmluvné vzťahy uzatvorené medzi Bankou a Klientom, ktoré upravovali spôsob splácania pohľadávky ako aj všetky Pokyny Klienta voči Banke, obsahom, ktorých bol spôsob splácania pohľadávky. 
Ak ku dňu splatnosti úrokov, úrokov z omeškania, Poplatkov a iných nákladov spojených so splátkovým úverom nebude na Účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, Klient a Banka sa dohodli na tom, že Banka je oprávnená uspokojiť splatné úroky vo forme zaťaženia Účtu, i keď neexistuje Klientova pohľadávka z jeho Účtu. Na základe tejto skutočnosti vznikne na Účte nepovolené prečerpanie a Klient je povinný okamžite vyrovnať toto nepovolené prečerpanie.“; 
o	   Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bodoch 7.4.7. a 7.4.8. bolo uvedené: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokovej sadzby a termíny splatnosti úrokov. Zmena výšky úrokovej sadzby je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokovej sadzby určí Banka Zverejnením. 
Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania. Zmena výšky úrokov je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania určí Banka Zverejnením.“; 
o	  Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.6.1. bolo uvedené: ,, Ak dôjde k porušeniu akejkoľvek zmluvnej povinnosti alebo zmluvného dojednania zo strany Klienta alebo:
g) ak Klient, záložca, ručiteľ poskytol Banke nesprávne alebo neúplné údaje a podklady, alebo
m) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
o) ak dôjde k vzniku okolností, ktorá je objektívne spôsobilá spôsobiť platobnú neschopnosť Klienta, a tým ohrozeniu splácania úveru za podmienok stanovených v zmluve o úvere.“;
o	  Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bode 10.3. a 10.4. bolo uvedené: „Pri doručovaní písomností v poštovom styku sa zásielka považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní, a to aj vtedy, ak sa adresát o tejto skutočnosti nedozvie, alebo sa zásielka vráti ako nedoručená. Pokiaľ nie je dohodnuté inak, Banka zasiela písomnosti v poštovom styku vo forme obyčajnej listovej zásielky.“
Pri doručovaní písomností prostredníctvom faxu alebo telexu sa písomnosti považujú za doručené momentom vytlačenia správy o ich odoslaní, písomnosti doručované prostredníctvom e-mailu sa považujú za doručené momentom prijatia správy o ich doručení.“;

o	   Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 14. Započítanie v bode 14.1. bolo uvedené: „Vzhľadom na zákonnú povinnosť Banky postupovať pri výkone bankových činností obozretne, je Banka oprávnená kedykoľvek započítať akékoľvek svoje Pohľadávky voči Klientovi proti akýmkoľvek pohľadávkam tohto Klienta voči Banke, a to bez ohľadu na to, či sú budúce, súčasné, splatné, nesplatné, postihnuteľné výkonom záložného práva, premlčané alebo nepremlčané.“; 
o	Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.1.2. bolo uvedené: „Ak nie je medzi Klientom a Bankou dohodnuté inak, sú Poplatky splatné ku dňu uvedenom v Sadzobníku a pokiaľ Sadzobník taký údaj neobsahuje, tak sú splatné v deň, keď je spoplatňovaný úkon vykonaný. Pohľadávky Banky zodpovedajúce Poplatkom sú splatné k uvedenému dátumu a Banka je oprávnená odpísať sumu z ktoréhokoľvek účtu Klienta alebo započítať ju proti pohľadávkam Klienta voči Banke vyplývajúcich z ktorékoľvek účtu Klienta. Ak zostatok na účte Klienta nestačí na úhradu splatných Poplatkov, zúčtuje Banka uvedené sumy na ťarchu účtu Klienta.“; 
o	Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.3.1. bolo uvedené: „Klient, 
b) ktorý je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu sa zaväzuje uhradiť Banke náklady na notárske, súdne a správne poplatky, náklady na služby znalcov, prekladateľov a tlmočníkov.“;
o	Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklady v bode 16.3.2. bolo uvedené: „Klient sa zaväzuje, bezodkladne na požiadanie Banky, uhradiť Banke sumu zvýšených odôvodnených nákladov v súvislosti s uzavretím či plnením Zmluvy, alebo v súvislosti s financovaním záväzkov Banky z tejto Zmluvy vyplývajúcich, ktoré vznikli v dôsledku zmeny situácie na trhu, v prípade Klienta, ktorý nie je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu aj ďalšie náklady, ktoré vznikli v dôsledku zmeny alebo prijatia nového právneho predpisu záväzného pre Banku, ktorý sa vzťahuje na Banku alebo na Bankový produkt, alebo v dôsledku zmeny vo výklade právneho predpisu, pokiaľ taká zmena alebo prijatie nového právneho predpisu záväzného pre Banku, zmena jeho výkladu, alebo zmena trhu nastala po uzavretí príslušnej Zmluvy medzi Klientom a Bankou.“; 
o	Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 17. Zánik záväzkových vzťahov v bode 17.2. bolo uvedené:
„Banka je oprávnená odstúpiť od Zmluvy, najmä: 
	a) ak Klient uviedol nesprávne údaje alebo zamlčal údaje o svojich majetkových        pomeroch, alebo
	b) ak Klient porušil ustanovenia Zmluvy podstatným spôsobom alebo je v omeškaní so splácaním svojho peňažného záväzku voči Banke, alebo 
	c) ak v pomeroch Klienta došlo k výrazným zmenám, ktoré nedávajú záruku plnenia Zmluvy, alebo 
	d) ak v majetkových pomeroch Klienta nastali podstatné nepriaznivé zmeny, alebo splnenie Pohľadávok Banky je podľa jej posúdenia inak ohrozené, alebo 
	e) ak Klient ani po vyzvaní Bankou neposkytol zodpovedajúce Zabezpečenia, resp. nedoplnil už existujúce Zabezpečenia, alebo 
	f) ak Klient vyrovnal svoje peňažné záväzky voči iným bankám, poskytol iným bankám výhodnejšie zabezpečenia ako Banke, resp. v ich prospech ponúkol zabezpečenia, čím sťažil splnenie svojej povinnosti voči Banke, alebo 
	g) ak bude voči Banke začaté súdne konanie, ktoré sa bude týkať akéhokoľvek zmluvného vzťahu medzi Bankou a Klientom, alebo 
h) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania alebo dobrovoľnej dražby na majetok Klienta.“;
o	Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 18. Rozhodcovská doložka bolo uvedené:
,,18.1. Banka a Klient sa v zmysle § 3 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní, dohodli na uzatvorení tejto rozhodcovskej zmluvy, a to formou rozhodcovskej doložky k Zmluve, v nasledujúcom znení:
18.1.1. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory, ktoré vznikli alebo vzniknú z Bankových obchodov, spory, ktoré vznikli alebo vzniknú v súvislosti so zmenkou vystavenou Klientom v prospech Banky, ako aj spory, ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv upravujúcich podmienky vykonávania Bankových obchodov alebo v súvislosti s nimi, vrátane sporov o ich platnosť, výklad alebo zrušenie, bude prejednávať a rozhodovať Rozhodcovský súd.
18.1.2. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podrobujú základným vnútorným právnym predpisom Rozhodcovského súdu, najmä Štatútu a Rokovaciemu poriadku, ktoré sú platné a účinné v čase začatia rozhodcovského konania pred Rozhodcovským súdom.
18.1.3 Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podriadia rozhodnutiu Rozhodcovského súdu, ktoré bude pre obidve zmluvné strany záväzné.
18.1.4. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že táto rozhodcovská doložka je súčasťou Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom v súvislosti s príslušným Bankovým produktom, bez ohľadu na to, či je tento Bankový produkt vo VOP upravený.
18.1.5. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že odstúpenie od Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom uvedenej v bode 18.1.4. tejto rozhodcovskej doložky, sa nedotýka tejto rozhodcovskej doložky, ktorá je jej súčasťou.
18.1.7. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory uvedené v bode 18.1.1. tejto rozhodcovskej doložky, v ktorých hodnota predmetu sporu nepresahuje sumu určenú v Štatúte a ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv uzatvorených po dni 31.12.2005 alebo v súvislosti s nimi, budú rozhodované jedným rozhodcom. Ak sa zmluvné strany písomne nedohodnú inak, ustanoví rozhodcu vybraná osoba Rozhodcovského súdu.“;
„18.2. „Klient má právo odmietnuť rozhodcovskú doložku do 30 dní odo dňa účinnosti tohto ustanovenia alebo do 30 dní odo dňa uzatvorenia zmluvného vzťahu s Bankou. Pokiaľ dôjde k odmietnutiu tejto rozhodcovskej doložky zo strany Klienta v lehote uvedenej v predchádzajúcej vete, príslušnými pre prejednanie a rozhodovanie sporov budú všeobecné súdy v zmysle zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov.“; 
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.2. bolo uvedené: „Pri splácaní Pohľadávky Banky sa z došlých súm uhrádzajú jednotlivé záväzky Dlžníka v tomto poradí: splatné Poplatky a náklady Banky súvisiace s Úverom v poradí od najskôr splatného záväzku, Úroky z omeškania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z omeškania, Úroky z prečerpania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z prečerpania, úroky podľa poradia od najskôr splatného úroku a istina Úveru. Ak má Banka splatné Pohľadávky voči Dlžníkovi, príp. Garantovi aj na základe iných Zmlúv, poradie splatenia Pohľadávok je oprávnená určiť Banka.“;
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.4. bolo uvedené: „Predčasné splatenie Pohľadávky Banky alebo jej časti mimoriadnou splátkou je možné, ak o to Dlžník písomne požiada a za splnenia podmienok stanovených Bankou, napr. po zaplatení Poplatku podľa Sadzobníka.“; 
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery  v bode 5.5.6. bolo uvedené: „Ak ku dňu splatnosti splátky, Splatnosti úrokov, splatnosti Úrokov z omeškania, Úrokov z prečerpania, Poplatkov a iných nákladov Banky spojených s Úverom nebude na Inkasnom účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, je Banka oprávnená, nie však povinná, uspokojiť splatné splátky, úroky, Úroky z omeškania, Úroky z prečerpania, Poplatky a iné náklady Banky spojené s Úverom, odpísaním z akéhokoľvek Účtu vedeného Bankou pre Dlžníka alebo Garanta, a to aj bez predloženia prevodného príkazu Dlžníkom alebo Garantom v zmysle ustanovenia § 3 ods. 2 písm. c) zákona č. 492/2009 Z. z. o platobných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, k čomu Dlžník týmto dáva Banke svoj neodvolateľný súhlas.“; 
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.6.3. bolo uvedené: „Ak Dlžník počas trvania Úverového vzťahu uhradil viac, ako je Výška splátky, Banka takto vzniknutý preplatok Dlžníkovi vráti len na základe jeho písomnej žiadosti.“; 
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v bode 8.1. bolo uvedené: „Prípadmi porušenia sú najmä prípady označené ako prípady porušenia v Úrokovej zmluve a nasledujúce prípady:
c) omeškanie Dlžníka so splácaním svojich záväzkov voči svojim akýmkoľvek iným veriteľom, alebo ak Banka zistí, že Dlžník je platobne neschopný alebo predĺžený, alebo ak Dlžník vyhlási alebo uzná, že nie je schopný včas zaplatiť akýkoľvek svoj peňažný záväzok voči Banke, príp. ak Dlžník vstúpi čo len s jedným veriteľom do rokovaní s cieľom dosiahnuť reštrukturalizáciu úverov a záväzkov, príp. o moratóriu, alebo
i) ak akékoľvek vyhlásenie Dlžníka alebo Garanta sa ukáže ako nesprávne, nepresné, neúplné alebo zavádzajúce, alebo
n) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvie o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo o návrhu na vyrovnanie/reštrukturalizáciu na majetok Dlžníka alebo o vstupe Dlžníka do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
p) ak dôjde k vzniku akejkoľvek inej okolnosti, ktorá podľa názoru Banky môže spôsobiť platobnú neschopnosť Dlžníka, a tým ohrozenie splácania Pohľadávky Banky za podmienok dohodnutých v Úverovej zmluve.“;
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti D. Spoločné ustanovenia pre úvery a povolené prečerpania v bode 24. bolo uvedené: „Banka je oprávnená Úverovú zmluvu kedykoľvek vypovedať; rovnako je oprávnená kedykoľvek vypovedať poskytnutie Úveru, a to aj po podaní Žiadosti o Tranzu, príp. o poskytnutie Úveru. Na základe výpovede zanikne Úverová zmluva uplynutím výpovednej lehoty, ktorá je 15 dní odo dňa doručenia výpovede Dlžníkovi. Vypovedanie poskytnutia Úveru podľa tohto bodu je účinné dňom doručenia výpovede Dlžníkovi. Bod 8.4. písm. b) nie je týmto bodom dotknutý.“; 
o	V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. I. Základné podmienky v bode 7. bolo uvedené: „Banka je oprávnená zmeniť lehotu splatnosti splátky úrokov a Poplatkov dohodnutú v Základných podmienkach Úverovej zmluvy, ako aj spôsob splácania úrokov a Poplatkov pričom o tejto zmene je Banka Dlžníka písomne informuje pred nadobudnutím účinnosti tejto zmeny.“;
o	   Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti B. Osobitná časť bolo uvedené:
- v časti 4. Účet, Vkladový účet a vkladná knižka v bode 4.4.2. uvádza: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, jednostranne zmeniť úrokové sadzby a termíny pripisovania úrokov; zmeny Banka určí Zverejnením.“ 
- v časti 7. Úvery v bode 7.3.6. bolo uvedené: „Klient súhlasí s tým, že Banka je oprávnená počas trvania zmluvného vzťahu s Klientom zmeniť spôsob splácania Pohľadávky z úveru v záujme zabezpečenia jej riadneho splácania, lehotu splatnosti splátok úrokov a Poplatkov ako aj spôsob ich splácania alebo platenia, a to z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP; o tejto zmene Banka Klienta s primeraným predstihom vhodným spôsobom informuje.“;
o	V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery 6. Úročenie v bodoch 6.12. a 6.13. bolo uvedené: „Ak nie je v Úverovej zmluve, Úverových podmienkach alebo VOP uvedené inak, Banka je oprávnená jednostranne meniť výšku sadzby pre výpočet Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania v závislosti od zmeny rizikovosti Úverového vzťahu a z dôvodov uvedených v čl. 30. Banka je oprávnená jednostranne meniť termíny splatnosti úrokov, Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania, ako aj spôsob splácania týchto úrokov, a to z dôvodov uvedených v čl. 30, pričom o tejto zmene Banka Dlžníka písomne informuje.“;

čím boli porušené § 4 ods. 2 písm. a) a § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona č.250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov

ukladá
podľa § 24 ods.1 cit. zákona pokutu vo výške  10.000,00 eur
(slovom  desaťtisíc  eur)
Uloženú pokutu je účastník konania povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú. SK57 8180 0000 0070 0006 5068, VS-04190113.

Odôvodnenie:
Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len „SOI“) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím uložil účastníkovi konania – Slovenská sporiteľňa, a.s. – peňažnú pokutu vo výške 10.000,00 € pre porušenie zákazu podľa § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“).

Inšpektormi SOI bolo pri kontrole vykonanej v dňoch 26.03.2013 a 09.07.2013 v prevádzkarni Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava zistené, že účastník konania porušil zákaz upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie.
Podľa § 59 ods. 1 Správneho poriadku odvolací orgán preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 citovaného ustanovenia ak sú pre to dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí. 
Preskúmaním rozhodnutia a konania, ktoré mu predchádzalo odvolací orgán zistil, že prvostupňový správny orgán nesprávne právne kvalifikoval zmluvnú podmienku vo všeobecných obchodných podmienkach účastníka konania s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bodoch 10.6. a 10.7., keď ju posudzoval v zmysle § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa ako neprijateľnú zmluvnú podmienku. Odvolací orgán je toho názoru, že uvedenou podmienkou účastník konania ukladal spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu, nakoľko ňou zaviazal klienta - spotrebiteľa bezodkladne oznamovať banke nedoručenie očakávaných písomností akéhokoľvek druhu po uplynutí lehoty, v ktorej by malo byť oznámenie doručené. Žiadny právny predpis neukladá spotrebiteľovi povinnosť notifikovať banku ohľadom nedoručenia očakávaných písomností. Účastník konania sa navyše predmetnou zmluvnou podmienkou zbavuje zodpovednosti za prípadné škody vzniknuté nedoručením písomností. Odvolací orgán konštatuje, že sa jedná o právo spotrebiteľa, nie o jeho povinnosť, a to nevylučuje ani skutočnosť, že ide o zmluvnú podmienku, ktorá bola vopred naformulovaná účastníkom konania, pričom spotrebiteľ nemal možnosť zmeniť obsah všeobecných obchodných podmienok účastníka konania (ďalej aj „VOP“), resp. táto možnosť bola len nepatrná.
Preto odvolací orgán rozhodol o zmene prvostupňového rozhodnutia bez zmeny výšky uloženej pokuty tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.
Povinnosťou účastníka konania bolo dodržiavať zákaz ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu, zákaz upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách; čo účastník konania porušil.
Dňa 26.03.2013 a 09.07.2013 bola inšpektormi Inšpektorátu SOI so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj vykonaná kontrola v sídle spoločnosti Slovenská sporiteľňa, a.s., Tomášikova 48, 832 37 Bratislava, ktorú v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa prevádzkuje účastník konania. Kontrola bola zameraná na dodržiavanie ustanovení zákona
č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov, v znení neskorších predpisov (ďalej len ,,zákon o spotrebiteľských úveroch“), zákona o ochrane spotrebiteľa a na šetrenie podnetov č. 889/2013, č. 1033/2013 a  č. 1082/2013. Na základe uloženého záväzného pokynu boli na adresu Inšpektorátu SOI doručené 3 spotrebiteľské zmluvy - Zmluvy o splátkovom úvere s vybielením osobných údajov klientov spolu s formulármi zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, Obchodné podmienky Slovenskej sporiteľne, a.s. pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom a Všeobecné obchodné podmienky.
Pri prešetrení predmetných podnetov a podkladov bolo zistené, že účastník konania je:
-	predávajúci v zmysle zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorý spotrebiteľovi v rámci predmetu svojej podnikateľskej činnosti poskytuje finančné služby;
-	veriteľom v zmysle zákona o spotrebiteľských úveroch, ktorý spotrebiteľovi poskytuje spotrebiteľské úvery;
-	dodávateľom v zmysle § 52 ods. 3 zákona č. 40/1964 Zb. Občiansky zákonník v znení neskorších predpisov (ďalej len „Občiansky zákonník“ alebo „OZ“), ktorý v rámci predmetu svojej podnikateľskej činnosti uzatvára so spotrebiteľom spotrebiteľské zmluvy, ktoré obsahujú zmluvné ustanovenia, obsah ktorých spotrebiteľ nemôže ovplyvniť.
V uvedených úverových zmluvách, Obchodných podmienkach a Všeobecných obchodných podmienkach bol posúdený súlad zmluvných podmienok so všeobecne záväznými právnymi predpismi a dodržiavanie povinností veriteľa vyplývajúcich z ustanovení zákona o ochrane spotrebiteľa a zákona o spotrebiteľských úveroch. 
Posúdením VOP účastníka konania bolo zistené porušenie zákazu ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu podľa § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa v nasledujúcej zmluvnej podmienke:
 - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bodoch 10.6. a 10.7. bolo uvedené: „Banka môže zasielať poistené alebo nepoistené ceniny, doporučené listy s udaním nepatrnej hodnoty na riziko Klienta spôsobom v bankovníctve obvyklým. 
Nedoručenie očakávaných písomností akéhokoľvek druhu, hlavne písomností dokumentujúcich realizáciu Platobných príkazov a prijatie peňažných prostriedkov, je Klient povinný bezodkladne oznámiť Banke, a to po uplynutí lehoty, v ktorej by malo byť oznámenie doručené. Banka nezodpovedá za prípadné škody vzniknuté nedoručením písomnosti.“; 
Uvedenou podmienkou účastník konania ukladá spotrebiteľovi povinnosť informovať ho ohľadne nedoručenia očakávaných písomností akéhokoľvek druhu. Žiaden právny predpis neukladá spotrebiteľovi – klientovi banky povinnosť informovať ju ohľadom uvedených skutočností. Táto obchodná podmienka (ďalej aj „OP“) sa javí ako zmluvne dohodnutá, avšak túto možnosť treba vopred vylúčiť vzhľadom na adhézny (typový) charakter vopred naformulovaných zmlúv zo strany účastníka konania, ktoré môže spotrebiteľ buď podpísať alebo ich neuzavrieť, nakoľko jeho vplyv v rámci tvorby takýchto zmlúv je buď žiadny alebo zanedbateľný. Uložením takejto povinnosti sa vzbudzuje u spotrebiteľa dojem, že jej nedodržaním naňho prechádza zodpovednosť za možné škody vzniknuté nedoručením písomnosti, čomu nasvedčuje aj posledná veta predmetnej OP. Uvedená podmienka bola vyhodnotená ako porušenie § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, nakoľko sa jedná o právo spotrebiteľa, nie o jeho povinnosť, ktorú sa mu účastník konania snaží nanútiť jej zakotvením vo svojich všeobecných obchodných podmienkach, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou úverovej zmluvy.
Posúdením obsahu úverových zmluvných podmienok, bolo zistené porušenie zákazu upierať práva spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách podľa § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa, nakoľko úverové zmluvné podmienky obsahujú neprijateľné podmienky, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa:
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. II. Poplatky v bode 2. bolo uvedené: „Poplatok za upomienku je vo výške 25 EUR za každú vystavenú upomienku.“;
Ide o neprijateľnú podmienku, ktorá je v rozpore  s § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. k) Občianskeho zákonníka, spočívajúcu v neprimerane vysokej sankcii, ktorej výška nie je odôvodnená nákladmi banky. Poplatok nereflektuje podstatné skutočnosti ako napríklad výška spotrebiteľského úveru, doba splácania, počet zostávajúcich splátok spotrebiteľa do splnenia záväzku a pod., naopak, je stanovený pevnou sumou, ktorá nie je racionálne odôvodnená. Tento poplatok je spôsobilý ohroziť ekonomický záujem spotrebiteľa, nakoľko je neúčelný a uvedená podmienka je v rozpore s ustanoveniami § 4 zákona o ochrane spotrebiteľa, nakoľko spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa.

- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 2., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 3. bolo uvedené: „Dlžník vyhlasuje, že sa oboznámil so súčasťami Úverovej zmluvy, ktorými sú VOP, Úverové podmienky, Sadzobník a podmienky určené Zverejnením, za ktorých sa Bankový produkt v zmysle Úverovej zmluvy poskytuje, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať. Pre účely Úverovej zmluvy sa VOP rozumejú Všeobecné obchodné podmienky vydané Bankou s účinnosťou od 01.08.2002 a Úverovými podmienkami Obchodné podmienky Banky pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom účinné od 01.07.2007. Dlžník ďalej vyhlasuje, že bol Bankou informovaný o skutočnostiach podľa § 37 ods. 2 Zákona o bankách. Dlžník vyhlasuje tiež, že pred podpisom tejto zmluvy bol zo strany Banky písomne informovaný o zmluvných podmienkach a podľa § 4 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to prostredníctvom Formuláru pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere.“;
Ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku v zmysle § 53 ods. 4 písm. l) OZ, ktorá má za následok, že na spotrebiteľa je de facto prenášané dôkazné bremeno v otázke riadneho oboznámenia sa so zmluvnými podmienkami a okolnosťami uzavretia úverovej zmluvy. Práve skryté prenesenie dôkazného bremena má pre spotrebiteľa neprijateľný účinok vo vzťahu k potenciálnemu uplatneniu jeho práv na súde a u iných štátnych orgánov, keďže spotrebiteľ už len v dôsledku predmetnej zmluvnej podmienky môže byť odradený od prípadného podania podnetov alebo návrhov štátnym orgánom. Uvedenými zmluvnými podmienkami sa na spotrebiteľa taktiež neprijateľne prenáša dôkazné bremeno v otázke oboznámenia sa s esenciálnymi informáciami podstatnými pre posúdenie vhodnosti a únosnosti úveru podľa zmluvy v kontexte jeho majetkových pomerov a finančných možností. V ustanoveniach § 4 a § 5 zákona o spotrebiteľských úveroch, sú priamo definované informačné povinnosti veriteľa a taktiež z ustanovenia § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch vyplýva, že veriteľ je povinný pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere posúdiť s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver pri zohľadnení skutočností uvedených v zákone. Je neprijateľné, aby bolo na spotrebiteľa štandardnou zmluvnou podmienkou prenášané dôkazné bremeno oboznámenia sa so zmluvnými podmienkami a splnenia si povinností veriteľa zo zákona. Priemerný spotrebiteľ nemusí byť znalý povinností, ktoré veriteľovi ukladá zákon. 
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 4., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5. bolo uvedené: „Spôsob, postup a ďalšie podmienky podávania a vybavovania reklamácií sa riadia ustanoveniami Úverovej zmluvy, Úverových podmienok, VOP, Reklamačného poriadku, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6. bolo uvedené: „Všetky právne vzťahy vyslovene neupravené v Úverovej zmluve, a ak je k Úverovej zmluve dohodnuté Poistenie k Úveru a súčasťou dokumentu je časť II., tiež bod 4. a 5. v časti II. tohto dokumentu, sa budú riadiť príslušnými ustanoveniami Úverových podmienok, VOP, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 7. bolo uvedené: „Zmluvné strany sa dohodli, že ich vzájomné právne vzťahy sa budú podľa § 262 Obchodného zákonníka, spravovať podľa príslušných ustanovení Obchodného zákonníka.“ ; 
Ustanovenie o voľbe Obchodného zákonníka pre úpravu práv a povinností účastníkov zmluvy je neprijateľnou podmienkou spôsobilou založiť v spojení s inými ustanoveniami zmluvy zjavný nepomer medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, keďže niet žiadneho ekonomického dôvodu, ktorý by spotrebiteľa, ktorý nemá možnosť obsah zmluvných podmienok ovplyvniť, nútil k tomu, aby svoj vzťah s dodávateľom podriadil pod ustanovenia zákona č. 513/1991 Zb. Obchodný zákonník (ďalej len „Obchodný zákonník“ alebo „OBZ“). Favorizovanie Obchodného zákonníka pred právnymi predpismi určenými na ochranu spotrebiteľa neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa. Prejavuje sa to v značnej časti zmluvných podmienok a v nich zakomponovaných inštitútoch, ktorých režim sa odchyľuje od ochrany spotrebiteľa poskytnutej mu OZ. Skutočnosť, že pri úvere ide o „absolútny obchod“ pritom nijako nevylučuje predpisy na ochranu spotrebiteľa - aj generálnu ochranu poskytovanú spotrebiteľským zmluvám OZ, nakoľko Obchodný zákonník prioritne upravuje vzťahy medzi podnikateľmi.
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.3.2. bolo uvedené: „Pohľadávku z úveru, ktorá sa skladá z istiny, jej súčastí a príslušenstva spláca Klient pravidelnými splátkami, s periodicitou dohodnutou v základných podmienkach zmluvy o úvere: 
c) započítaním pohľadávky z akéhokoľvek účtu zriadeného Bankou voči Pohľadávke Banky zo zmluvy o úvere alebo jej časti. Pre započítací prejav bude dostatočné následné doručenie výpisu, z ktorého bude zrejmý deň a rozsah započítania. 
Banka je oprávnená rozhodnúť o spôsobe splácania úveru pred poskytnutím úveru a kedykoľvek počas trvania úverového vzťahu. 
Zánikom pohľadávky zo zmluvy o úvere zanikajú aj zmluvné vzťahy uzatvorené medzi Bankou a Klientom, ktoré upravovali spôsob splácania pohľadávky ako aj všetky Pokyny Klienta voči Banke, obsahom, ktorých bol spôsob splácania pohľadávky. 
Ak ku dňu splatnosti úrokov, úrokov z omeškania, Poplatkov a iných nákladov spojených so splátkovým úverom nebude na Účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, Klient a Banka sa dohodli na tom, že Banka je oprávnená uspokojiť splatné úroky vo forme zaťaženia Účtu, i keď neexistuje Klientova pohľadávka z jeho Účtu. Na základe tejto skutočnosti vznikne na Účte nepovolené prečerpanie a Klient je povinný okamžite vyrovnať toto nepovolené prečerpanie.“; 
Uvedená podmienka - započítanie pohľadávky z akéhokoľvek účtu je nejasná, nepresná a jednostranne zameraná. Veriteľ viaže ostané účty spotrebiteľa spolu s úverom, a taktiež si vymienil možnosť zaťaženia účtu spotrebiteľa s následkom vzniku nepovoleného prečerpania. Jednostranná zmena spôsobu splácania úveru počas trvania úverového vzťahu zo strany veriteľa bez súhlasu spotrebiteľa a jeho možnosti odstúpiť od zmluvy taktiež spôsobuje hrubý nepomer v právach a povinnostiach. Ide o neprijateľnú podmienku, ktorá je v rozpore s ustanoveniami § 4 zákona o ochrane spotrebiteľa a ktorá spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore  s § 53 ods. 1 OZ.
- Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bodoch 7.4.7. a 7.4.8. bolo uvedené: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokovej sadzby a termíny splatnosti úrokov. Zmena výšky úrokovej sadzby je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokovej sadzby určí Banka Zverejnením. 
Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania. Zmena výšky úrokov je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania určí Banka Zverejnením.“; 

Jednostranná zmena podmienok zo strany veriteľa spôsobuje hrubý nepomer v právach a povinnostiach veriteľa a spotrebiteľa. Podľa § 12 ods. 1 zákona o spotrebiteľských úveroch počas doby trvania zmluvy o spotrebiteľskom úvere je veriteľ povinný informovať spotrebiteľa o každej zmene úrokovej sadzby spotrebiteľského úveru v listinnej podobe alebo na inom trvanlivom médiu, ktoré je dostupné spotrebiteľovi, a to najmenej 15 dní pred nadobudnutím účinnosti tejto zmeny, ak tento zákon v odseku 2 neustanovuje inak. Informácia zahŕňa výšku splátok, ktoré sa majú zaplatiť potom, ako nadobudne účinnosť nová úroková sadzba spotrebiteľského úveru, a ak sa počet alebo frekvencia splátok zmení, podrobnosti o ich počte a frekvencii. Podľa § 12 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch ustanovenie odseku 1 a § 10 ods. 3 sa nepoužije, ak sa zmluvné strany v zmluve o spotrebiteľskom úvere dohodnú, že informácia o zmene úrokovej sadzby spotrebiteľského úveru sa bude spotrebiteľovi poskytovať pravidelne prostredníctvom výpisu z účtu, ak zmenu úrokovej sadzby spotrebiteľského úveru spôsobuje zmena referenčnej sadzby; informáciu o novej referenčnej sadzbe je povinný veriteľ sprístupniť vo svojich prevádzkových priestoroch a podľa § 12 ods. 3 zákona o spotrebiteľských úveroch ak veriteľ nesplnil povinnosť podľa odseku 1, nie je oprávnený vyžadovať od spotrebiteľa predčasné splatenie spotrebiteľského úveru. Jednostranná zmena zmluvných podmienok je v zmysle § 53 ods. 4 písm. i) OZ prípustná iba z vážneho objektívneho dôvodu a iba vtedy, ak dodávateľ umožní spotrebiteľovi náležite prehodnotiť jeho ďalšiu viazanosť zmluvou. O zmene týchto zmluvných podmienok pritom má byť spotrebiteľ náležitým spôsobom informovaný. Štandardnou zmluvnou podmienkou nemožno platne dosiahnuť stav všeobecného rešpektovania jednostrannej zmeny Všeobecných obchodných podmienok zo strany spotrebiteľa tak, ako to predpokladá účastník konania. Uvedené je však neprijateľné aj z hľadiska Smernice 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ktorá zmenu zmluvných podmienok pripúšťa iba v súvislosti s existenciou vážneho a objektívneho dôvodu a pri garancii práva spotrebiteľa na okamžité a bezplatné zrušenie zmluvy.
- Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.6.1. bolo uvedené: ,, Ak dôjde k porušeniu akejkoľvek zmluvnej povinnosti alebo zmluvného dojednania zo strany Klienta alebo:
g) ak Klient, záložca, ručiteľ poskytol Banke nesprávne alebo neúplné údaje a podklady, alebo
m) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
o) ak dôjde k vzniku okolností, ktorá je objektívne spôsobilá spôsobiť platobnú neschopnosť Klienta, a tým ohrozeniu splácania úveru za podmienok stanovených v zmluve o úvere.“;
Uvedenú zmluvnú podmienku možno posudzovať za neprijateľnú podľa generálnej klauzuly § 53 ods. 1 OZ. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné posúdenie podmienok veriteľom, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Možno pochybovať o primeranosti predmetného ustanovenia, a to osobitne na dôvody, ktoré majú založiť právo na zosplatnenie úveru a právo na predčasné splatenie všetkých dlžných súm zo strany spotrebiteľa, kedy je automaticky vystavený okamžitej splatnosti celej výšky úveru. Uvedené v žiadnom prípade nemožno považovať za primerané, najmä pokiaľ ide o dôvody „akákoľvek zmluvná povinnosť“ „okolnosť spôsobilá spôsobiť platobnú neschopnosť“ aj vzhľadom na skutočnosť, že zmluva, tak ako je koncipovaná, obsahuje pomerne široké vymedzenie rôznych povinností spotrebiteľa, pričom jednotlivé ustanovenia zmluvy obsahujú aj vlastné následky spojené s ich nedodržaním, čo spôsobuje nejasnosť tejto zmluvnej podmienky, ktorá je zjavne neprijateľná. Hodnotenie nepriaznivých okolností je výlučne vo sfére zmýšľania veriteľa - vzhľadom na nejasnosť a neúplnosť je možné vykladať predmetné ustanovenie zmluvy v neprospech spotrebiteľa a tým založiť nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uvedené podmienky možno považovať za neprijateľné podľa § 53 ods. 4 písm. a) OZ, nakoľko spotrebiteľ sa nemal možnosť s nimi oboznámiť pred uzavretím zmluvy. Je potrebné poukázať aj na skutočnosť, že exekučné konanie môže byť napr. vedené aj pre nezaplatenie blokovej pokuty za dopravný priestupok, na čo priemerný subjekt práva ani v bežnom živote nepomyslí, pričom následky takéhoto konania deklarované v citovanom ustanovení sú neprimerané. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru zo strany veriteľa, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením veriteľa. Je neprijateľné, aby porušenie akejkoľvek zmluvnej povinnosti bolo postihované tou najprísnejšou sankciou ako stratou výhod splátok. 
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bode 10.3. a 10.4. bolo uvedené: „Pri doručovaní písomností v poštovom styku sa zásielka považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní, a to aj vtedy, ak sa adresát o tejto skutočnosti nedozvie, alebo sa zásielka vráti ako nedoručená. Pokiaľ nie je dohodnuté inak, Banka zasiela písomnosti v poštovom styku vo forme obyčajnej listovej zásielky.“
Pri doručovaní písomností prostredníctvom faxu alebo telexu sa písomnosti považujú za doručené momentom vytlačenia správy o ich odoslaní, písomnosti doručované prostredníctvom e-mailu sa považujú za doručené momentom prijatia správy o ich doručení.“;
V zmysle § 45 ods. 1 OZ prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu, keď jej dôjde. Z citovaného ustanovenia možno usúdiť, že prejav vôle vrátane písomnosti je účinný voči adresátovi od okamihu, keď sa dostane do jeho sféry dispozície. Zmluvná podmienka, podľa ktorej by sa písomnosť považovala za doručenú spotrebiteľovi aj keď sa o nej nedozvedel, by však túto požiadavku nespĺňala. Zmluvná podmienka vystavuje spotrebiteľa neprijateľnej fikcii doručenia poštovej zásielky, ktorá sa má považovať za doručenú aj v prípade, že sa spotrebiteľ z objektívnych dôvodov so zásielkou neoboznámi, pričom môže ísť aj o zásielku obsahujúcu pre spotrebiteľa písomnosť podstatnú pre uplatnenie jeho práv. Podmienka je v zmysle § 54 ods. 1 OZ neprijateľná z dôvodu, že sa v neprospech spotrebiteľa odchyľuje od § 45 ods. 1 OZ. Podmienka je neprijateľná z dôvodu, že v rozpore s požiadavkami dobrej viery zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa tým, že mu upiera právo na riadne doručenie písomnosti. Veriteľ si nemôže štandardnou zmluvnou podmienkou určovať takto neprimerane konštruovanú fikciu doručenia. V zmysle ustanovenia § 45 ods. 1 OZ prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu keď jej dôjde. Neprítomnej osobe musí prejav vôl teda dôjsť, aby voči nej začal pôsobiť. Do okamihu dôjdenia prejavu vôle a tiež, ak prejav vôle adresátovi vôbec nedôjde, nezačne voči nemu pôsobiť. Prejav vôle dôjde adresátovi (neprítomnej osobe), ak sa dostane do sféry jeho dispozície. Znamená to, že adresát má konkrétnu možnosť oboznámiť sa s obsahom prejavu. Zmluvná podmienka, podľa ktorej by sa považovala za doručenú tretí alebo siedmy deň po odoslaní by takúto podmienku nespĺňala. Zmluvná podmienka vystavuje spotrebiteľa neprijateľnej fikcii doručenia poštovej zásielky, ktorá sa má považovať za doručenú aj v prípade, že sa spotrebiteľ z objektívnych dôvodov so zásielkou neoboznámi, pričom môže ísť aj o zásielku obsahujúcu pre spotrebiteľa písomnosť podstatnú pre uplatnenie jeho práv. Táto podmienka je neprijateľná aj preto, že spotrebiteľ nemá vedomosť o tom, kedy veriteľ daný úkon vykonal, dal písomnosť na poštovú prepravu, a preto nemôže ani v prípade dobrej viery z jeho strany splniť to, čo od neho veriteľ v danej písomnosti požaduje.
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 14. Započítanie v bode 14.1. bolo uvedené: „Vzhľadom na zákonnú povinnosť Banky postupovať pri výkone bankových činností obozretne, je Banka oprávnená kedykoľvek započítať akékoľvek svoje Pohľadávky voči Klientovi proti akýmkoľvek pohľadávkam tohto Klienta voči Banke, a to bez ohľadu na to, či sú budúce, súčasné, splatné, nesplatné, postihnuteľné výkonom záložného práva, premlčané alebo nepremlčané.“; 
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.1.2. bolo uvedené: „Ak nie je medzi Klientom a Bankou dohodnuté inak, sú Poplatky splatné ku dňu uvedenom v Sadzobníku a pokiaľ Sadzobník taký údaj neobsahuje, tak sú splatné v deň, keď je spoplatňovaný úkon vykonaný. Pohľadávky Banky zodpovedajúce Poplatkom sú splatné k uvedenému dátumu a Banka je oprávnená odpísať sumu z ktoréhokoľvek účtu Klienta alebo započítať ju proti pohľadávkam Klienta voči Banke vyplývajúcich z ktorékoľvek účtu Klienta. Ak zostatok na účte Klienta nestačí na úhradu splatných Poplatkov, zúčtuje Banka uvedené sumy na ťarchu účtu Klienta.“; 
Podľa § 581 ods. 2 OZ započítať nemožno premlčané pohľadávky, pohľadávky ktorých sa nemožno domáhať na súde, ako aj pohľadávky z vkladov, proti splatnej pohľadávke nemožno započítať pohľadávku, ktorá ešte nie je splatná. Tieto pohľadávky podľa ods.3 citovaného ustanovenia je možné započítať len na základe výslovnej dohody so spotrebiteľom. Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná podľa § 53 ods. 1 OZ z dôvodu, že v rozpore s požiadavkami dobrej viery zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Správny orgán považuje za neprijateľné také zmluvné ustanovenie, ktoré oprávňuje banku jednostanne započítať aj také pohľadávky, ktoré bez výslovnej dohody (čo štandardná zmluvná preformulovaná podmienka nespĺňa) so spotrebiteľom započítateľné nie sú. Nie je možné považovať za primerané a v súlade s požiadavkou dobrých mravov, aby dodávateľ formou štandardnej zmluvnej klauzuly prezumoval súhlas spotrebiteľa s takto koncipovaným započítaním pohľadávok, kedy banka je oprávnená použiť akékoľvek vklady klienta, ktoré sú u nej uložené, čiže viaže ostané účty spotrebiteľa spolu s úverom. 
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.3.1. bolo uvedené: „Klient, 
b) ktorý je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu sa zaväzuje uhradiť Banke náklady na notárske, súdne a správne poplatky, náklady na služby znalcov, prekladateľov a tlmočníkov.“;
Uvedené ustanovenie vopred núti dlžníka „uznať“ svoje záväzky bez ich stotožnenia s porušením konkrétnej  povinnosti, presne stanovej výšky bez toho, aby mal záruku o oprávnenosti. Ide o neprijateľné ustanovenie zamerané jednostranne v neprospech spotrebiteľa podľa generálnej klauzuly podľa § 53 ods. 1 OZ, podľa ktorého zmluvná podmienka je neprijateľná, ak spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklady v bode 16.3.2. bolo uvedené: „Klient sa zaväzuje, bezodkladne na požiadanie Banky, uhradiť Banke sumu zvýšených odôvodnených nákladov v súvislosti s uzavretím či plnením Zmluvy, alebo v súvislosti s financovaním záväzkov Banky z tejto Zmluvy vyplývajúcich, ktoré vznikli v dôsledku zmeny situácie na trhu, v prípade Klienta, ktorý nie je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu aj ďalšie náklady, ktoré vznikli v dôsledku zmeny alebo prijatia nového právneho predpisu záväzného pre Banku, ktorý sa vzťahuje na Banku alebo na Bankový produkt, alebo v dôsledku zmeny vo výklade právneho predpisu, pokiaľ taká zmena alebo prijatie nového právneho predpisu záväzného pre Banku, zmena jeho výkladu, alebo zmena trhu nastala po uzavretí príslušnej Zmluvy medzi Klientom a Bankou.“; 
Ustanovenie, podľa ktorého má spotrebiteľ znášať ďalšie náklady veriteľa je neprijateľnou podmienkou, založenou na hrubom nerešpektovaní zmluvnej slobody, zneužití faktickej nerovnováhy zmluvných strán a vo svojich účinkoch zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Môže ísť o svojvoľné požadovanie úhrady nákladov zo strany banky, ktoré musí dlžník znášať, pričom nemá možnosť ich nijak ovplyvniť ani vyhnúť sa ich úhrade, vopred sa zaväzuje ich uhradiť. Veriteľ na jednej strane sám - na základe svojej voľnej úvahy určí potrebu zvýšených nákladov a na strane druhej spotrebiteľ ich má za každých okolností niesť. Vo svojich účinkoch je tak spotrebiteľ vystavený svojvôli veriteľa, sám spotrebiteľ nemá nijaký ekonomický záujem na znášaní týchto nákladov závislých od zmeny situácie na trhu postihujúce banku. Ustanovenie, prostredníctvom ktorého sa prenáša bremeno zvýšených nákladov na spotrebiteľa, je neprimerané a zakladajúce hrubú nevyváženosť v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľovi nie je poskytované reálne protiplnenie a služby kryté zvýšenými nákladmi banky nesledujú jeho ekonomický záujem. 
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 17. Zánik záväzkových vzťahov v bode 17.2. bolo uvedené:
„Banka je oprávnená odstúpiť od Zmluvy, najmä: 
	a) ak Klient uviedol nesprávne údaje alebo zamlčal údaje o svojich majetkových pomeroch, alebo 
	b) ak Klient porušil ustanovenia Zmluvy podstatným spôsobom alebo je v omeškaní so splácaním svojho peňažného záväzku voči Banke, alebo 
	c) ak v pomeroch Klienta došlo k výrazným zmenám, ktoré nedávajú záruku plnenia Zmluvy, alebo 
	d) ak v majetkových pomeroch Klienta nastali podstatné nepriaznivé zmeny, alebo splnenie Pohľadávok Banky je podľa jej posúdenia inak ohrozené, alebo 
	e) ak Klient ani po vyzvaní Bankou neposkytol zodpovedajúce Zabezpečenia, resp. nedoplnil už existujúce Zabezpečenia, alebo 
	f) ak Klient vyrovnal svoje peňažné záväzky voči iným bankám, poskytol iným bankám výhodnejšie zabezpečenia ako Banke, resp. v ich prospech ponúkol zabezpečenia, čím sťažil splnenie svojej povinnosti voči Banke, alebo 
	g) ak bude voči Banke začaté súdne konanie, ktoré sa bude týkať akéhokoľvek zmluvného vzťahu medzi Bankou a Klientom, alebo 
h) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania alebo dobrovoľnej dražby na majetok Klienta.“;
Uvedenú zmluvnú podmienku možno posudzovať za neprijateľnú podľa generálnej klauzuly § 53 ods. 1 OZ. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné posúdenie podmienok veriteľom, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Možno pochybovať o primeranosti predmetného ustanovenia, a to osobitne na dôvody, ktoré majú založiť právo veriteľa na odstúpenie od zmluvy, a tým zosplatnenie úveru zo strany spotrebiteľa, kedy je automaticky vystavený okamžitej splatnosti celej výšky úveru. Uvedené v žiadnom prípade nemožno považovať za primerané. Najmä pokiaľ ide o veriteľom uvádzané dôvody „výrazné zmeny“ „podstatné nepriaznivé zmeny“..., ako aj vzhľadom na skutočnosť, že zmluva, tak ako je koncipovaná, obsahuje pomerne široké vymedzenie rôznych povinností spotrebiteľa, pričom jednotlivé ustanovenia zmluvy obsahujú aj vlastné následky spojené s ich nedodržaním, čo spôsobuje nejasnosť tejto zmluvnej podmienky, ktorá je zjavne neprijateľná. Uviesť údaje úplne je niekedy problematické a vyvstáva otázka vágnosti takéhoto zmluvného dojednania. Exekučné konanie môže byť pritom vedené aj napr. pre nezaplatenie blokovej pokuty za dopravný priestupok. Takéto podmienky robia zo spotrebiteľa „vazala“ a neprimerane zasahujú do jeho bežného života, pretože ho popri dennodenných starostiach nútia myslieť ešte aj na to, že takéto skutočnosti treba oznamovať okrem iného aj Veriteľovi. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru, odstúpenie od zmluvy, či vypovedanie zmluvy zo strany veriteľa, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením účastníka konania. Je neprijateľné, aby porušenie akejkoľvek zmluvnej povinnosti bolo postihované tou najprísnejšou sankciou ako je strata výhod splátok.
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 18. Rozhodcovská doložka bolo uvedené:
,,18.1. Banka a Klient sa v zmysle § 3 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní, dohodli na uzatvorení tejto rozhodcovskej zmluvy, a to formou rozhodcovskej doložky k Zmluve, v nasledujúcom znení:
18.1.1. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory, ktoré vznikli alebo vzniknú z Bankových obchodov, spory, ktoré vznikli alebo vzniknú v súvislosti so zmenkou vystavenou Klientom v prospech Banky, ako aj spory, ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv upravujúcich podmienky vykonávania Bankových obchodov alebo v súvislosti s nimi, vrátane sporov o ich platnosť, výklad alebo zrušenie, bude prejednávať a rozhodovať Rozhodcovský súd.
18.1.2. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podrobujú základným vnútorným právnym predpisom Rozhodcovského súdu, najmä Štatútu a Rokovaciemu poriadku, ktoré sú platné a účinné v čase začatia rozhodcovského konania pred Rozhodcovským súdom.
18.1.3 Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podriadia rozhodnutiu Rozhodcovského súdu, ktoré bude pre obidve zmluvné strany záväzné.
18.1.4. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že táto rozhodcovská doložka je súčasťou Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom v súvislosti s príslušným Bankovým produktom, bez ohľadu na to, či je tento Bankový produkt vo VOP upravený.
18.1.5. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že odstúpenie od Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom uvedenej v bode 18.1.4. tejto rozhodcovskej doložky, sa nedotýka tejto rozhodcovskej doložky, ktorá je jej súčasťou.
18.1.7. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory uvedené v bode 18.1.1. tejto rozhodcovskej doložky, v ktorých hodnota predmetu sporu nepresahuje sumu určenú v Štatúte a ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv uzatvorených po dni 31.12.2005 alebo v súvislosti s nimi, budú rozhodované jedným rozhodcom. Ak sa zmluvné strany písomne nedohodnú inak, ustanoví rozhodcu vybraná osoba Rozhodcovského súdu.“
„18.2. „Klient má právo odmietnuť rozhodcovskú doložku do 30 dní odo dňa účinnosti tohto ustanovenia alebo do 30 dní odo dňa uzatvorenia zmluvného vzťahu s Bankou. Pokiaľ dôjde k odmietnutiu tejto rozhodcovskej doložky zo strany Klienta v lehote uvedenej v predchádzajúcej vete, príslušnými pre prejednanie a rozhodovanie sporov budú všeobecné súdy v zmysle zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov.“; 
Rozhodcovská doložka predstavuje výrazný zásah do práv a povinností medzi veriteľom a spotrebiteľom, pretože nie súd, ale rozhodca rozhodne o právach a právom chránených záujmoch. Ak je takáto rozhodcovská doložka súčasťou štandardných obchodných podmienok, vzniká nezanedbateľné nebezpečenstvo, že spotrebiteľ nepoukáže na jej nekalosť. Pri ochrane spotrebiteľa preto v súvislosti s rozhodcovskou doložkou je nevyhnutné, aby spotrebiteľ mal možnosť požiadať všeobecný súd o ochranu, ak si rozhodcovský súd osobitne nevyjednal, teda výslovne si ho neželal. Ustanovenie síce umožňuje obrátiť sa na všeobecný súd, ale zároveň je nútený podrobiť sa rozhodcovskému konaniu, ak toto konanie vyvolá veriteľ, čím je spôsobená hrubá nerovnováha v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, pretože je nútený podrobiť sa rozhodcovskému konania, aj keď si to výslovne neželá. Ide o rozhodcovskú doložku, ktorá vyžaduje od spotrebiteľa, aby riešil spory výlučne v rozhodcovskom konaní, ktorá je v rámci obchodných podmienok štandardnej zmluvy, teda bez osobitného vyjednania. Taktiež doložka nebola dojednaná až po vzniku sporu, ale práve naopak, už pri vzniku právneho vzťahu. Automatické včlenenie súhlasu spotrebiteľa do textu zmluvy s možnosťou vyjadriť svoj nesúhlas až odstúpením do 30 dní od uzavretia zmluvy, pričom priemerný spotrebiteľ si nemusí ani v celej spleti zložito koncipovanej zmluvy a podmienok uvedenú možnosť všimnúť. Zahrnutím predmetného ustanovenia do obsahu zmluvných podmienok, ako neoddeliteľnej súčasti zmluvy o úvere, ktorá svojim typom podlieha právnemu režimu spotrebiteľskej zmluvy, došlo k upieraniu práva spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami, ktoré spôsobujú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.  .
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.2. bolo uvedené: „Pri splácaní Pohľadávky Banky sa z došlých súm uhrádzajú jednotlivé záväzky Dlžníka v tomto poradí: splatné Poplatky a náklady Banky súvisiace s Úverom v poradí od najskôr splatného záväzku, Úroky z omeškania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z omeškania, Úroky z prečerpania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z prečerpania, úroky podľa poradia od najskôr splatného úroku a istina Úveru. Ak má Banka splatné Pohľadávky voči Dlžníkovi, príp. Garantovi aj na základe iných Zmlúv, poradie splatenia Pohľadávok je oprávnená určiť Banka.“;
Uvedená zmluvná podmienka je neprijateľná v zmysle § 54 ods. 1 OZ, podľa ktorého zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa,  spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore  aj s § 566 ods. 2 OZ, podľa ktorého pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky, ak dlžník neurčí inak. Predmetné zmluvné ustanovenie odopiera spotrebiteľovi pre neho výhodnejší režim úhrady dlhu, ktorý mu poskytuje OZ. Uvedené ustanovenie zároveň zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach dodávateľa a spotrebiteľa a neprimeraným spôsobom obmedzuje zmluvnú autonómiu spotrebiteľa. Spotrebiteľ má eminentný záujem, aby mohol prioritne splatiť istinu úveru a až následne jej príslušenstvo. Veriteľ je viazaný určením dlžníka na čo sa poskytnutá splátka započíta, nie je oprávnený meniť poradie splátok určených dlžníkom.
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.4. bolo uvedené: „Predčasné splatenie Pohľadávky Banky alebo jej časti mimoriadnou splátkou je možné, ak o to Dlžník písomne požiada a za splnenia podmienok stanovených Bankou, napr. po zaplatení Poplatku podľa Sadzobníka.“; 
Podmienka bola s ohľadom na § 53 ods. 1 OZ vyhodnotená ako neprijateľná, nakoľko spôsobuje výraznú nerovnosť zmluvných strán. Povinne vyžadovaný predchádzajúci súhlas veriteľa s predčasným splatením úveru neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa pri využití možnosti predčasne splatiť úver a spôsobuje nepomer v právach a povinnostiach. Zákon o spotrebiteľských úveroch garantuje právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti, avšak veriteľ napriek tomu uplatnenie tohto práva podmieňuje splnením podmienok banky. Zákon o spotrebiteľských úveroch nepodmieňuje spotrebiteľovo právo na predčasné alebo úplne splatenie úveru pred lehotou splatnosti žiadnymi podmienkami. S prihliadnutím na negatívne následky tohto ustanovenia vo vzťahu k spotrebiteľovi uvedená podmienka spôsobuje značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ je v zmysle uvedeného povinný platiť úroky, ako aj náklady aj počas doby od podania žiadosti predčasne splatiť úver až do jeho splatenia. Spotrebiteľ napriek tomu, že má v určitom časovom okamihu k dispozícii prostriedky na splatenie svojho dlhu, či už celého alebo jeho časti, aby minimalizoval navýšenia spojené s úverom je nútený pozdržať svoju platbu na bankou stanovené obdobie, čím sa jednoznačne zhoršuje jeho postavenie. Spotrebiteľovi má byť zachované jeho právo na bezpodmienečné splatenie úveru, ktorého uplatnenie je v konečnom dôsledku iba na prospech banky, nakoľko dochádza ku skoršiemu parciálnemu plneniu jeho pohľadávky voči spotrebiteľovi. Správny orgán má za to, že spotrebiteľ, ktorý zamýšľa splatiť svoj dlh sám od seba oznámi tento svoj úmysel veriteľovi pri jeho realizácii a nie je mu potrebné ukladať na to povinnosť, v dôsledku ktorej mu vzniká reálne finančná strata.
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery  v bode 5.5.6. bolo uvedené: „Ak ku dňu splatnosti splátky, Splatnosti úrokov, splatnosti Úrokov z omeškania, Úrokov z prečerpania, Poplatkov a iných nákladov Banky spojených s Úverom nebude na Inkasnom účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, je Banka oprávnená, nie však povinná, uspokojiť splatné splátky, úroky, Úroky z omeškania, Úroky z prečerpania, Poplatky a iné náklady Banky spojené s Úverom, odpísaním z akéhokoľvek Účtu vedeného Bankou pre Dlžníka alebo Garanta, a to aj bez predloženia prevodného príkazu Dlžníkom alebo Garantom v zmysle ustanovenia § 3 ods. 2 písm. c) zákona č. 492/2009 Z. z. o platobných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, k čomu Dlžník týmto dáva Banke svoj neodvolateľný súhlas.“; 
Uvedené ustanovenie zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach dodávateľa a spotrebiteľa a neprimeraným spôsobom obmedzuje zmluvnú autonómiu spotrebiteľa. Ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa generálnej klauzuly podľa § 53 ods. 1 OZ, podľa ktorého zmluvná podmienka je neprijateľná, ak spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Predformulovaný súhlas spotrebiteľa na viazanie ostatných účtov spolu s úverom, formálne dosiahnutý štandardnou zmluvnou podmienkou nemožno za žiadnych okolností považovať za náležitý a individualizovaný prejav vôle spotrebiteľa s úkonom, na ktorý sa tento výslovne požaduje. 
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.6.3. bolo uvedené: „Ak Dlžník počas trvania Úverového vzťahu uhradil viac, ako je Výška splátky, Banka takto vzniknutý preplatok Dlžníkovi vráti len na základe jeho písomnej žiadosti.“; 
Uvedené ustanovenie zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach veriteľa a spotrebiteľa a zároveň neprimeraným spôsobom obmedzuje zmluvnú autonómiu spotrebiteľa. Požiadavku vrátenia naviac uhradenej sumy až na základe písomnej žiadosti spotrebiteľa možno považovať za rozpor s § 451 ods. 1 OZ, v zmysle ktorého je ten, kto sa obohatil povinný vydať bezdôvodné obohatenie. Ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa generálnej klauzuly podľa § 53 ods. 1 OZ, podľa ktorého zmluvná podmienka je neprijateľná, ak spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v bode 8.1. bolo uvedené: „Prípadmi porušenia sú najmä prípady označené ako prípady porušenia v Úrokovej zmluve a nasledujúce prípady:
c) omeškanie Dlžníka so splácaním svojich záväzkov voči svojim akýmkoľvek iným veriteľom, alebo ak Banka zistí, že Dlžník je platobne neschopný alebo predĺžený, alebo ak Dlžník vyhlási alebo uzná, že nie je schopný včas zaplatiť akýkoľvek svoj peňažný záväzok voči Banke, príp. ak Dlžník vstúpi čo len s jedným veriteľom do rokovaní s cieľom dosiahnuť reštrukturalizáciu úverov a záväzkov, príp. o moratóriu, alebo
i) ak akékoľvek vyhlásenie Dlžníka alebo Garanta sa ukáže ako nesprávne, nepresné, neúplné alebo zavádzajúce, alebo
n) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvie o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo o návrhu na vyrovnanie/reštrukturalizáciu na majetok Dlžníka alebo o vstupe Dlžníka do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
p) ak dôjde k vzniku akejkoľvek inej okolnosti, ktorá podľa názoru Banky môže spôsobiť platobnú neschopnosť Dlžníka, a tým ohrozenie splácania Pohľadávky Banky za podmienok dohodnutých v Úverovej zmluve.“;
Uvedenú zmluvnú podmienku možno posudzovať za neprijateľnú podľa generálnej klauzuly § 53 ods. 1 OZ. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné posúdenie podmienok veriteľom, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Možno pochybovať o primeranosti predmetného ustanovenia, a to osobitne na dôvody, ktoré majú založiť právo veriteľa na odstúpenie od zmluvy a tým zosplatnenie úveru zo strany spotrebiteľa, kedy je automaticky vystavený okamžitej splatnosti celej výšky úveru. Uvedené v žiadnom prípade nemožno považovať za primerané. Uviesť údaje úplne je niekedy problematické a vyvstáva otázka vágnosti takéhoto zmluvného dojednania. Exekučné konanie môže byť pritom vedené aj napr. pre nezaplatenie blokovej pokuty za dopravný priestupok. Takéto podmienky robia zo spotrebiteľa „vazala“ a neprimerane zasahujú do jeho bežného života, pretože ho popri dennodenných starostiach nútia myslieť ešte aj na to, že takéto skutočnosti treba oznamovať  ešte aj Veriteľovi. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru, odstúpenie od zmluvy či vypovedanie zmluvy zo strany veriteľa, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením účastníka konania. Je neprijateľné, aby porušenie akejkoľvek zmluvnej povinnosti bolo postihované tou najprísnejšou sankciou  ako je strata výhod splátok.
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti D. Spoločné ustanovenia pre úvery a povolené prečerpania v bode 24. bolo uvedené: „Banka je oprávnená Úverovú zmluvu kedykoľvek vypovedať; rovnako je oprávnená kedykoľvek vypovedať poskytnutie Úveru, a to aj po podaní Žiadosti o Tranzu, príp. o poskytnutie Úveru. Na základe výpovede zanikne Úverová zmluva uplynutím výpovednej lehoty, ktorá je 15 dní odo dňa doručenia výpovede Dlžníkovi. Vypovedanie poskytnutia Úveru podľa tohto bodu je účinné dňom doručenia výpovede Dlžníkovi. Bod 8.4. písm. b) nie je týmto bodom dotknutý.“; 
Uvedenú zmluvnú podmienku možno posudzovať za neprijateľnú podľa generálnej klauzuly § 53 ods. 1 OZ. Takto koncipované ustanovenie je zjavne neprimerané. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany veriteľa vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné konanie veriteľa, ktorý je oprávnený kedykoľvek vypovedať úverovú zmluvu a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uvedené ustanovenie nemá atribúty jasnosti, určitosti a zrozumiteľnosti. Spotrebiteľ sa z jeho znenia nedozvie, aké dôvody sú rozhodujúce pre vypovedanie poskytnutia úveru, resp. vypovedania úverovej zmluvy. Uvedenú podmienku možno kvalifikovať ako neprimeranú vzhľadom ku skutočnosti, že zakladá svojvoľné konanie veriteľa, vyvstáva tu možnosť značnej svojvôle veriteľa a manipulácie s klientom pod hrozbou odmietnutia čerpania prostriedkov napriek platne uzavretej zmluve, čo spôsobuje absolútnu právnu neistotu spotrebiteľa.
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. I. Základné podmienky v bode 7. bolo uvedené: „Banka je oprávnená zmeniť lehotu splatnosti splátky úrokov a Poplatkov dohodnutú v Základných podmienkach Úverovej zmluvy, ako aj spôsob splácania úrokov a Poplatkov pričom o tejto zmene je Banka Dlžníka písomne informuje pred nadobudnutím účinnosti tejto zmeny.“ 
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti B. Osobitná časť bolo uvedené:
- v časti 4. Účet, Vkladový účet a vkladná knižka v bode 4.4.2. uvádza: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, jednostranne zmeniť úrokové sadzby a termíny pripisovania úrokov; zmeny Banka určí Zverejnením.“ 
- v časti 7. Úvery v bode 7.3.6. bolo uvedené: „Klient súhlasí s tým, že Banka je oprávnená počas trvania zmluvného vzťahu s Klientom zmeniť spôsob splácania Pohľadávky z úveru v záujme zabezpečenia jej riadneho splácania, lehotu splatnosti splátok úrokov a Poplatkov ako aj spôsob ich splácania alebo platenia, a to z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP; o tejto zmene Banka Klienta s primeraným predstihom vhodným spôsobom informuje.“ 
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery 6. Úročenie v bodoch 6.12. a 6.13. bolo uvedené: „Ak nie je v Úverovej zmluve, Úverových podmienkach alebo VOP uvedené inak, Banka je oprávnená jednostranne meniť výšku sadzby pre výpočet Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania v závislosti od zmeny rizikovosti Úverového vzťahu a z dôvodov uvedených v čl. 30. Banka je oprávnená jednostranne meniť termíny splatnosti úrokov, Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania, ako aj spôsob splácania týchto úrokov, a to z dôvodov uvedených v čl. 30, pričom o tejto zmene Banka Dlžníka písomne informuje.“.
Uvedené zmluvné podmienky sú v rozpore s ustanoveniami § 4 zákona o ochrane spotrebiteľa a spôsobujú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore  s § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. i) OZ. Jednostranná zmena lehoty splátky úrokov, poplatkov, výšky úrokových sadzieb, termínov pripisovania úrokov, VOP, výšky sadzby pre výpočet úrokov z omeškania a úrokov z prečerpania zo strany veriteľa bez súhlasu spotrebiteľa je podmienkou založenou na hrubom nerešpektovaní zmluvnej slobody, zneužití faktickej nerovnováhy zmluvných strán a vo svojich účinkoch spôsobuje hrubý nepomer v právach a povinnostiach, pričom dôvody spôsobilé založiť svojvoľné zmeny zmluvných podmienok sú značne subjektívneho rázu.
Neprijateľnosť zmluvných podmienok možno vidieť aj v skutočnosti, že veriteľ počíta s akoukoľvek zmenou zmluvných podmienok. Uvedené je neprijateľné aj z hľadiska Smernice 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ktorá zmenu zmluvných podmienok pripúšťa iba v súvislosti s existenciou vážneho a objektívneho dôvodu a pri garancii práva spotrebiteľa na okamžité a bezplatné zrušenie zmluvy. Z tohto dôvodu sú zmluvné podmienky založené na hrubom nerešpektovaní zmluvnej slobody, zneužití faktickej nerovnováhy zmluvných strán a vo svojich účinkoch zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.
Uvedeným konaním účastník konania porušil zákaz ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu podľa § 4 ods. 2 písm. a) a upierať práva spotrebiteľa na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách podľa § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa.
Za zistené nedostatky účastník konania, ako predávajúci v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa v plnom rozsahu zodpovedá.

V podanom odvolaní účastník konania uviedol, že Slovenská sporiteľňa, a.s. podáva voči rozhodnutiu Slovenskej obchodnej inšpekcie odvolanie, a to najmä z nasledovných dôvodov: 
I.)Slovenská obchodná inšpekcia rozhodovala o otázkach, ktoré v zmysle platných a účinných právnych predpisov patria do právomoci iného štátneho orgánu;
II.)Slovenská obchodná Inšpekcia pri posudzovaní skutkového a právneho stavu nepostupovala v súlade s platnými a účinnými právnymi predpismi EÚ a Slovenskej republiky;
III.) Rozhodnutie Slovenskej obchodnej Inšpekcie je neodôvodnené a arbitrárne, založené na svojvôli Slovenskej obchodnej inšpekcie;
IV.) Uložená sankcia je neodôvodnená a neprimeraná;
V.) Slovenská obchodná inšpekcia nesprávne právne posúdila dotknuté zmluvné podmienky.
I.) Slovenská obchodná inšpekcia rozhodovala o otázkach, ktoré v zmysle platných a účinných právnych predpisov patria do právomoci iného štátneho orgánu.
Slovenská sporiteľňa, a.s. je právnická osoba so sídlom v Slovenskej republike, ktorá svoju činnosť vykonáva na základe zákona č. 483/2001 Z.z. o bankách v znení neskorších právnych predpisov a ktorá má na výkon svojich činností udelené bankové povolenie. Povolenie na vykonávanie bankových činností po splnení všetkých zákonných podmienok udeľuje Národná banka Slovenska. 
Činnosť bánk a pobočiek zahraničných bánk, Slovenskej sporiteľne, a.s. nevynímajúc, podlieha dohľadu vykonávanému Národnou bankou Slovenska. Národná banka Slovenska pri výkone dohľadu nad bankou alebo pobočkou zahraničnej banky preskúmava a hodnotí najmä organizáciu riadenia, rozdelenie zodpovednosti, prijaté stratégie, zavedené systémy a taktiež zvolené postupy pri výkone povolených bankových činnosti. Na základe vykonávaného dohľadu Národná banka Slovenska posudzuje, či organizácia riadenia banky alebo pobočky zahraničnej banky, a postupy pri výkone povolených bankových činností a vlastné zdroje zodpovedajú obozretnému riadeniu banky alebo pobočky zahraničnej banky, a súčasne posudzuje dostatočnosť krytia rizík vlastnými zdrojmi. 
Podľa ustanovenia § 27 zákona o bankách, ktoré upravuje požiadavky na podnikanie banky, je banka povinná vykonávať so svojimi klientmi obchody na zmluvnom základe. Banka je pri výkone svojej činnosti ďalej povinná postupovať obozretne, najmä je povinná vykonávať obchody
a) spôsobom, ktorý zohľadňuje a zmierňuje riziká, 
b) spôsobom, ktorý nepoškodzuje záujmy ich vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov a ktorý neohrozuje bezpečnosť a ekonomickú situáciu banky a pobočky zahraničnej banky alebo bezpečné fungovanie bankového systému porušením zákonov alebo iných všeobecne záväzných právnych predpisov,
c) za výhodných ekonomických a právnych podmienok pre banku alebo pobočku zahraničnej banky a pre ich klientov pri nimi vykonávaných obchodoch na účet klienta a pri vynaložení odbornej starostlivosti; vynaloženie odbornej starostlivosti je banka a pobočka zahraničnej banky povinná hodnoverne preukázať,
d) tak, aby pri každom obchode za banku alebo pobočku zahraničnej banky konali najmenej dve osoby; ak to z prevádzkových dôvodov nie je možné, sú povinné bezodkladne zabezpečiť kontrolu vykonaného obchodu osobami, ktoré sa na jeho vykonaní nezúčastnili. 
Banka okrem uvedeného nesmie uzatvárať zmluvy za nápadne nevýhodných podmienok, najmä také zmluvy, ktoré ich zaväzujú na hospodársky neodôvodnené plnenie alebo na plnenie zjavne nezodpovedajúce poskytovanej protihodnote alebo ktorými sú zjavne nedostatočne zabezpečené ich pohľadávky.
V prípade, že Národná banka Slovenska zistí nedostatky v činnosti banky spočívajúce v nedodržiavaní podmienok určených v bankovom povolení, v nedodržiavaní alebo v obchádzaní iných ustanovení zákona o bankách, právne záväzných aktov Európskej únie, ktoré sa vzťahujú na výkon bankových činností, osobitných zákonov alebo iných všeobecne záväzných právnych predpisov, ktoré sa vzťahujú na výkon bankových činností, môže Národná banka Slovenska okrem iného 
a) uložiť banke alebo pobočke zahraničnej banky predkladať osobitné výkazy, hlásenia a správy,
b) uložiť banke skončiť nepovolenú činnosť,
c) uložiť banke pokutu,
d) obmedziť alebo pozastaviť banke výkon niektorej bankovej činnosti alebo výkon niektorého druhu obchodov, 
e) odobrať bankové povolenie na výkon niektorej bankovej činnosti,
f) uložiť opravu účtovnej alebo inej evidencie podľa zistení Národnej banky Slovenska alebo audítora, 
g) odobrať banke bankové povolenie.
Na základe uvedených skutočností možno skonštatovať, že Slovenská sporiteľňa, a.s. vykonáva svoju činnosť na základe a v súlade so zákonom o bankách, v rozsahu udeleného bankového povolenia a pod dohľadom Národnej banky Slovenska ako orgánom dozoru.
Podľa ustanovenia § 6 ods. 3 zákona o bankách predmetom dohľadu Národnej banky Slovenska nie je rozhodovanie sporov zo zmluvných vzťahov bánk alebo pobočiek zahraničných bánk a ich klientov, na ktorých prejedávanie a rozhodovanie sú príslušné súdy alebo iné orgány podľa osobitných predpisov.
Podľa ustanovenia § 7 Občianskeho súdneho poriadku v občianskom súdnom konaní súdy prejednávajú a rozhodujú spory a iné právne veci, ktoré vyplývajú z občianskoprávnych, pracovných, rodinných, obchodných a hospodárskych vzťahov, pokiaľ ich podľa zákona neprejednávajú a nerozhodujú o nich iné orgány.
Právomoc súdu ako orgánu ochrany práva predstavuje sumár oprávnení a povinností rozhodovacieho charakteru uplatňovaných pri ochrane porušených alebo ohrozených subjektívnych práv jednotlivcov, fyzických alebo právnicky osôb. Ústavná podoba právomoci súdu je vyjadrená v článku 46 Ústavy SR, v zmysle ktorého každý sa môže domáhať zákonom ustanoveným postupom svojho práva na nezávislom a nestrannom súde a v prípadoch ustanovených zákonom na inom orgáne Slovenskej republiky. 
Súd ako štátny orgán disponujúci ústavnými atribútmi nezávislosti a nestrannosti predstavuje v sústave orgánov ochrany práva taký orgán, ktorý má v zásade právomoc prejednať každý spor či inú právnu vec. Len v zákonom výslovne uvedených prípadoch patrí právomoc poskytnúť ochranu porušeného alebo ohrozenému právu inému štátnemu orgánu ako súdu. 
Súdy sú teda Ústavou SR určené ako výlučné orgány ochrany práva, ktoré majú právomoc prejednávať každú právnu vec bez ohľadu na povahu tejto veci. Právomoc súdov možno považovať v tomto smere za výlučnú, t.j. takú, ktorá, ak zákon neustanovuje inak, nemôže výlučne alebo súčasne patriť žiadnemu inému orgánu ochrany práva. 
Na základe uvedeného možno konštatovať, že žiadne iné štátne orgány nie sú oprávnené s konečnou platnosťou, ale ani prejudiciálne rozhodovať o právnych veciach patriacich do výlučnej právomoci súdov. Takouto právnou vecou je aj posudzovanie platnosti alebo neplatnosti zmluvných ustanovení dohodnutých medzi zmluvnými stranami. 
Ak by tak štátny orgán konal a takýmto spôsobom výlučnú právomoc súdov zužoval, prípadne by pôsobil na ústavný atribút nezávislosti a nestrannosti súdov, porušoval by tým elementárnu ústavnú koncepciu právneho a demokratického štátu vyjadrenú v Článku II. Ústavy SR podľa ktorej, štátne orgány môžu konať‘ iba na základe ústavy, v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanoví zákon.
Posudzovanie podmienok v spotrebiteľských zmluvách z pohľadu, či tieto podmienky vytvárajú hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a teda či sú tieto podmienky v konečnom dôsledku neprijateľné, patrí výlučne súdu. Ústava SR stanovuje, že ak má toto oprávnenie patriť aj inému orgánu ochrany práva, musí tak byť na základe ústavy v jej medziach a v rozsahu a spôsobom, ktorý ustanovuje zákon. Takýmto príkladom je zákon o ochrane spotrebiteľa, ktorý ustanovil právomoc štátneho orgánu - Komisie na posudzovanie podmienok v spotrebiteľských zmluvách a nekalých obchodných praktik predávajúcich. V prípade, ak tento orgán zistí porušenie zákona alebo iného všeobecne záväzného právneho predpisu, má právo podať podnet príslušným štátnym orgánom a obrátiť sa na združenie s podnetom na uplatnenie práv na príslušnom štátnom orgáne. Týmto štátnym orgánom je bezpochyby výlučne súd.
Na základe uvedených skutočností zastávame názor, že Slovenská obchodná inšpekcia nedisponuje zákonnou právomocou posudzovať‘ súlad zmluvných podmienok so všeobecne záväznými predpismi a hodnotiť tieto podmienky z pohľadu ich prípadnej neprijateľnosti.
Podľa ustanovenia § 3 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní správne orgány postupujú v konaní v súlade so zákonmi a inými právnymi predpismi. To okrem iného znamená, že správne orgány sú v konaní povinné spôsobom nevzbudzujúcim žiadne pochybnosti preukázať‘, že sú štátnym orgánom, ktorému zákon priznáva výlučnú právomoc vec posudzovať‘ a rozhodnúť. V opačnom prípade je takéto konanie správneho orgánu objektívne spôsobilé vyvolať u účastníkov dotknutých právnych vzťahov a tretích osôb stav právnej neistoty a pochybnosť‘ Či rozhodnutie správneho konania je záväzné a spôsobuje zákonom stanovené účinky. Takýto stav je v právnom štáte neprípustný.
Slovenská obchodná inšpekcia v odôvodnení rozhodnutia neuviedla, ktorý právny predpis Slovenskej republiky jej zveril právomoc posudzovať a hodnotiť zmluvné podmienky v spotrebiteľských zmluvách z pohľadu neprijateľnosti, čo iba potvrdzuje absenciu takéhoto zákonného oprávnenia.
II.) Slovenská obchodná inšpekcia pri posudzovaní skutkového a právneho stavu nepostupovala v súlade s platnými a účinnými právnymi predpismi EÚ a Slovenskej republiky.
Slovenská obchodná inšpekcia v oznámení o začatí správneho konania a v odôvodnení rozhodnutí uvádza, že postupom Slovenskej sporiteľne, a.s. došlo k porušeniu ustanovenia 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na ustanovenie 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa.
Podľa ustanovenia § 4 ods. 2 písm. b) predávajúci nesmie spotrebiteľovi upierať práva podľa § 3.
Podľa ustanovenia 3 ods. 3 každý spotrebiteľ má právo na ochranu pred neprijateľnými 
podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Zákon o ochrane spotrebiteľa pojem neprijateľná podmienka a spotrebiteľská zmluva nedefinuje. Poznámkou pod čiarou však odkazuje na ustanovenia 52 až 54 Občianskeho zákonníka, ktorý vymedzuje neprijateľnú podmienku nasledovne: „Spotrebiteľské zmluvy nesmú obsahovať ustanovenia, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa (ďalej len “neprijateľná podmienka“). 
Ak niektorá podmienka v spotrebiteľskej zmluve napĺňa uvedené znaky, súd túto podmienku aj ex offo vyhlási za neplatnú.
 Občiansky zákonník neprijateľnú podmienku definuje aj negatívne, t.j. vymedzuje okolnosti, po splnení ktorých sa nejedná o neprijateľnú podmienku, hoci táto podmienka inak napĺňa znaky neprijateľnej podmienky. Za neprijateľnú podmienku v spotrebiteľskej zmluve nemožno vyhlásiť podmienku: 
1/ ktorá sa týka hlavného predmetu plnenia a primeranosti ceny, ak je táto zmluvná podmienka vyjadrená určilo, jasne a zrozumiteľne alebo
2/ ktorá bola dojednaná individuálne. 
Súd pri posudzovaní neprijateľnosti zmluvných podmienok v spotrebiteľských zmluvách je povinný skúmať, či posudzovaná podmienka sa týka hlavného predmetu plnenia a primeranosti ceny alebo či podmienka bola dojednaná individuálne. Ak vo vzťahu k jednému z týchto predpokladov odpovie kladne, nejedná sa v danom prípade o neprijateľnú podmienku a súd nemá právomoc túto podmienku z hľadiska jej prípadnej neprijateľnosti ďalej hodnotiť.
Odhliadnuc od skutočnosti, že podľa nášho názoru Slovenská obchodná inšpekcia nedisponuje zákonnou právomocou posudzovať zmluvné podmienky z hľadiska ich neprijateľnosti, zastávame názor, že Slovenská obchodná inšpekcia sa otázkou, či sa posudzovaná podmienka týka hlavného predmetu plnenia a primeranosti ceny osobitne či zmluvná podmienka bola alebo nebola vyjednaná individuálne nezaoberala a túto skutočnosť nepreverovala.
V tejto súvislosti poukazujeme na tvrdenie Slovenskej obchodnej inšpekcie uvedené v odôvodnení rozhodnutia: „Neprijateľnými zmluvnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách účastník konania vytváral u spotrebiteľov stav právnej neistoty a pochybnosti o skutočnom obsahu zmluvných podmienok. Konaním účastníka konania došlo k zásahu do práv spotrebiteľa, a to oko vo vzťahu k spôsobu a rozsahu informovania spotrebiteľov o niektorých podmienkach zmluvného vzťahu, tak aj vytvorením nerovnováhy vo vzájomných vzťahoch použitím podmienok, ktoré môžu spotrebiteľov zo strany predávajúceho poškodiť.“
Uvedené tvrdenie Slovenskej obchodnej Inšpekcie považujeme za neoverené a ničím nepodložené už len z dôvodu, že dotknuté zmluvné podmienky, ktoré Slovenská obchodná Inšpekcia vyhodnotila ako neprijateľné, mohli byť s klientom dohodnuté individuálne, a to aj vo všetkých troch prípadoch. Skutočnosť, či dotknuté zmluvné podmienky boli alebo neboli s klientom dohodnuté individuálne Slovenská obchodná inšpekcia nijako nepreverila ani sa s touto otázkou nijako bližšie nezaoberala.
Slovenská obchodná inšpekcia si napriek torru osvojila záver, že zmluvné podmienky individuálne dohodnuté neboli, a teda posudzovať ich z pohľadu ich neprijateľnosti možno.
Okrem uvedeného dávame do pozornosti, že neprijateľnosť zmluvných podmienok je potrebné v zmysle Občianskeho zákonníka vždy hodnotiť so zreteľom na povahu tovaru alebo služieb, na ktoré bola zmluva uzatvorená, a na všetky okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy v dobe uzatvorenia zmluvy a na všetky ostatné podmienky zmluvy alebo na inú zmluvu, od ktorej závisí. Spôsob akým Slovenská obchodná inšpekcia posudzovala okolnosti súvisiace s uzatvorením zmluvy v dobe uzatvorenia zmluvy s prihliadnutím na všetky ostatné podmienky zmluvy v odôvodnení rozhodnutia neuvádza.
Tento zákonný postup posudzovania zmluvných podmienok pritom nie je možné nijako opomenúť. Smernica Rady 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ktorá bola transponovaná do nášho Občianskeho zákonníka vymedzuje totožný postup pri skúmaní neprijateľnosti zmluvných podmienok. Pripomíname, že spomínaná smernica Rady predstavuje minimálnu úroveň požadovanej harmonizácie, ktorá sa musí nutne uplatniť v každom prípade a vo všetkých členských štátoch EHS. Smernica pritom nebráni, aby členské štáty prijali aj prísnejšie pravidlá v procese posudzovania zmluvných podmienok.
Zastávame názor, že ustanovenie § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa nevytvára ďalšiu rozhodovaciu líniu, v zmysle ktorej oprávnenie posudzovať zmluvné podmienky v spotrebiteľskej zmluve je zverené popri súdu ďalšiemu štátnemu orgánu.
Právo spotrebiteľa pred neprijateľnými podmienkami má podľa nášho názoru všeobecný (preventívny) charakter. Jeho uplatnenie si vieme predstaviť napríklad v situácii, že súd právoplatne určí v konkrétnom právnom vzťahu medzi dodávateľom a spotrebiteľom, že určitá podmienka je neprijateľná. Ak dodávateľ napriek právoplatnému rozhodnutiu súdu túto podmienku v posudzovanom právnom vzťahu k spotrebiteľovi naďalej uplatňuje, je tu priestor na to, aby bob voči takémuto dodávateľovi začaté správne konanie.
Na uplatnenie takéhoto postupu však musí byť nevyhnutne naplnený predpoklad, ktorý nemožno nijako opomenúť alebo obísť, a to existencia právoplatného výroku súdu o vyhlásení určitej podmienky v spotrebiteľskej zmluve za neplatnú. 
Účelom uvedeného ustanovenia zákona o ochrane spotrebiteľa podľa nášho názoru je vytvorenie priestoru pre následnú (sekundárnu) kontrolu riadneho výkonu a uplatňovania rozhodnutia súdu tak, aby sa zabránilo ďalšiemu používaniu podmienky, ktorá bola súdom vyhlásená za neprijateľnú.
V žiadnom prípade však nemožno toto ustanovenie vykladať tak, že zakladá oprávnenie správneho orgánu posudzovať zmluvné podmienky v spotrebiteľskej zmluve.
III.) Rozhodnutie Slovenskej obchodnej inšpekcie je neodôvodnené a arbitrárne, založené na svojvôli Slovenskej obchodnej Inšpekcie. 
Podľa ustanovenia § 46 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní rozhodnutie musí byť v súlade so zákonmi a ostatnými právnymi predpismi, musí ho vydať orgán na to príslušný, musí vychádzať zo spoľahlivo zisteného stavu veci a musí obsahovať predpísané náležitosti.
Podľa ustanovenia § 47 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní rozhodnutie musí obsahovať výrok, odôvodnenie a poučenie o odvolaní (rozklade). Odôvodnenie nie je potrebné, ak sa všetkým účastníkom konania vyhovuje v plnom rozsahu. V odôvodnení rozhodnutia správny orgán uvedie, ktoré skutočnosti boli podkladom na rozhodnutie, akými úvahami bol vedený pri hodnotení dôkazov, ako použil správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých rozhodoval, a ako sa vyrovnal s návrhmi a námietkami účastníkov konania a s ich vyjadreniami k podkladom rozhodnutia.
Podľa ustanovenia § 2 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní rozhodnutie správnych orgánov musí vychádzať zo spoľahlivo zisteného stavu veci.
Podľa nášho názoru, rozhodnutie Slovenskej obchodnej inšpekcie je neodôvodené a arbitrárne, a to z dôvodu, že Slovenská obchodná inšpekcia nedostatočným spôsobom zistila predpoklady a skutočnosti potrebné na úplné a presvedčivé posúdenie zmluvných podmienok z pohľadu ich neprijateľnosti.
Toto tvrdenie platí aj vo vzťahu k právnemu posúdeniu zmluvných podmienok. Slovenská obchodná inšpekcia napríklad vo vzťahu k poplatku za upomienku uviedla, že ide o neprijateľnú podmienku spočívajúcu v neprimerane vysokej sankcii, ktorej výška nie je odôvodnená nákladmi banky.“ Takéto zdôvodnenie Slovenskej obchodnej inšpekcie, bez ohľadu na to, či je toto tvrdenie pravdivé, považujeme vzhľadom na vyššie 
uvedené ustanovenia zákona o správnom konaní za absolútne nedostatočné a nepreskúmateľné.
O to rozpornejšie potom vyznie konštatovanie Slovenskej obchodnej inšpekcie, ktorá v odôvodnení rozhodnutia uvádza, že „účastník konania porušil povinnosť‘ a upieral spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách, keď v predložených zmluvách uvádzal neprijateľné podmienky, čo bolo vykonanou kontrolou preukázané.“
IV.) Uložená sankcia je neodôvodnená a neprimeraná.
S prihliadnutím na všetky skutočnosti a tvrdenia uvedené v tomto odvolaní a mieru disproporcie medzi výškou potenciálne spôsobenej ekonomickej ujmy a výškou pokuty, ktorú Slovenská obchodná inšpekcia Slovenskej sporiteľni, a.s. uložila, považujeme pokutu vo výške 10.000 EUR za neprimerane vysokú.
V.) Slovenská obchodná inšpekcia nesprávne právne posúdila dotknuté zmluvné podmienky. 
Podľa právneho posúdenia Slovenskej obchodnej inšpekcie úverové zmluvy a obchodné podmienky Slovenskej sporiteľne, a.s. majú tieto nedostatky: 
Úverová zmluva
Ad1/ Ustanovenie podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, a.s. (ďalej aj „banka“) a klient dohodli, že ich vzájomné právne vzťahy sa budú podľa § 262 Obchodného zákonníka spravovať podľa príslušných ustanovení Obchodného zákonníka je podmienkou neprijateľnou, a to z dôvodu, že táto dohoda v spojení s inými ustanoveniami zmluvy je spôsobilá založiť „... zjavný nepomer medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, keďže niet žiadneho ekonomického dôvodu, ktorý by spotrebiteľa, ktorý nemá možnosť obsah zmluvných podmienok ovplyvniť, viesť nútiť k tomu, aby svoj vzťah s dodávateľom podriadil pod ustanovenia Obchodného zákonníka...“
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné: Zmluvný vzťah medzi bankou a klientom je v zmysle ustanovenia § 261 ods. 3 písm. d) Obchodného zákonníka absolútnym obchodným záväzkovým vzťahom, čo znamená, že tento právny vzťah, bez ohľadu na povahu zmluvných strán, t.j. či na jednej strane vystupuje spotrebiteľ, alebo nie, podlieha právnej úprave obsiahnutej v tretej časti Obchodného zákonníka, na ktorý sa obligatórne uplatní právna úprava Obchodného zákonníka ako lex speciaíls ku všeobecnej úprave obsiahnutej v Občianskom zákonníku.
V ustanovení 261 ods. 3 písm. d) Obchodného zákonníka, zákonodarca uvádza taxatívny výpočet zmluvných typov (medzi nimi aj zmluvu o úvere), pri ktorých niet pochýb o tom, že majú povahu tzv. absolútnych obchodov. Právne vzťahy vzniknuté z týchto zmluvných typov budú vždy podliehať režimu Obchodného zákonníka, pričom aplikáciu Obchodného zákonníka v týchto prípadoch nie je možné vylúčiť, a to ani dohodou zmluvných strán.
Podľa ustanovenia 497 Obchodného zákonníka, zmluvou o úvere sa zaväzuje veriteľ, že na požiadanie dlžníka poskytne v jeho prospech peňažné prostriedky do určitej sumy, a dlžník sa zaväzuje poskytnuté peňažné prostriedky vrátiť a zaplatiť úroky.
Právny vzťah zo zmluvy o spotrebiteľskom úvere, uzatváraný medzi bankou a klientom spĺňa všetky obligatórne náležitosti zmluvy o úvere v zmysle ustanovenia 5 497 a nasl. Obchodného zákonníka.
Na potvrdenie vyššie uvedených skutočností si dovoľujeme citovať niekoľko rozhodnutí Najvyššieho súdu Slovenskej republiky: Najvyšší súd Slovenskej republiky vo svojom rozhodnutí č. 5Obo 12/2010 zo dňa 29.11.2010 uviedol: Vzhľadom na to, že zmluva o úvere je tzv. absolútnym obchodom, strany sa budú v právnom vzťahu, vyplývajúcom zo zmluvy o úvere, ako aj v právnom vzťahu, ktorý vznikne za zabezpečenia záväzku dlžníka, riadiť Obchodným zákonníkom. Z ustálenej judikatúry Najvyššieho súdu vyplýva, že vzťahy, ktoré vznikajú pri zabezpečení záväzkov z úverovej zmluvy, sa spravujú ustanoveniami Obchodného zákonníka. Použitie Obchodného zákonníka na tieto vzťahy účastníci nemôžu dohodou vylúčiť. Preto nie je dôvodná námietka odvolateľov, že nezobrali úver ako podnikatelia, ale ako bežní občania.“
Najvyšší súd Slovenskej republiky vo svojom rozhodnutí č. I Cdo 120/2010 zo dňa 29.3.2012 uviedol: „Za obchodné záväzkové vzťahy považuje právna úprava aj ďalšie vzťahy, bez zreteľa na povahu účastníkov, ktoré sú taxatívne vymedzené v § 261 odsek 3 písm. d) Obchodného zákonníka; právne vzťahy založené zmluvou o úvere (§ 497 Obchodného zákonníka) preto zo zákona reprezentujú doktrinálnu kategóriu tzv. „absolútnych obchodov“. Jej rozhodujúcim znakom je forma (typ) vzťahu, nie jeho subjekty; nevyžaduje sa, aby išlo výlučne o vzťahy medzi podnikateľmi. V právnom vzťahu vyplývajúcom zo zmluvy o úvere, ako aj v právnom vzťahu, ktorý vznikne zo zabezpečenia záväzku dlžníka v takomto vzťahu, sa jeho subjekty riadia Obchodným Zákonníkom. Skutočnosť, že ide o absolútny obchod vylučuje dohodu strán o voľbe Obchodného zákonníka v zmysle 262 odsek 1, 2 Obchodného zákonníka (tzv. voľbu práva). Ide teda o kogentnú povahu citovaného právneho ustanovenia, ktorá spôsobuje, že vzťahy, ktoré vznikajú pri zabezpečení záväzkov z úverovej zmluvy, sa spravujú ustanoveniami Obchodného zákonníka. Použitie Obchodného zákonníka na tieto vzťahy účastníci nemôžu dohodou vylúčiť (viď aj rozsudok Najvyššieho súdu Slovenskej republiky z 18.5.2000, sp.zn. 4Obo 115/1999) Možno preto uzavrieť, že pne vzťahy, ktoré sa podľa § 261 spravujú Obchodným zákonníkom, si účastníci nemôžu ani dohodnúť, že ich vzťah sa bude spravovať iným zákonom (napr. Občianskym zákonníkom), lebo ustanovenie § 261 odsek 3 písm. d) Obchodného zákonníka je ustanovením kogentným, t.j. ktoré nepripúšťa jeho modifikáciu ani vylúčenie jeho normatívneho (zaväzujúceho) účinku dohodou zmluvných strán.“
Najvyšší súd Slovenskej republiky v rozhodnutí sp. zn. 6M Cdo 4/2012 zo dňa 27.3.2013 uviedol:... „Hlavným záväzkovým vzťahom, z ktorého žalobca vyvodzuje svoj nárok, je v danom prípade zmluva o úvere, ktorá sa spravuje ustanoveniami Obchodného zákonníka. Aj právne vzťahy medzi žalobcom ako ručiteľom a žalovaným ako dlžníkom bolo preto potrebné posúdiť podľa príslušných ustanovení Obchodného zákonníka. Následne aj na otázku premlčania žalobcom uplatneného nároku bolo treba aplikovať ustanovenia Obchodného zákonníka. Ak preto krajský súd záväzkový vzťah medzi žalobcom a žalovaným, včítane otázky premlčania, posúdili podľa ustanovení Občianskeho zákonníka, aplikoval na vec nesprávny právny predpis...“
Skutočnosť, že zmluva o úvere bude vždy absolútnym obchodnoprávnym záväzkom, a to aj v prípade, že jedna zo strán je spotrebiteľ konštatoval aj Ústavný súd Českej republiky v konaní pod spisovou značkou II. ÚS 3711/11, v ktorom konštatoval „na výše uvedených závěrech nic nemění ani fakt, že stěžovatel nebyl podnikatelem, resp. že by mohl být považován za spotřebitele a poskytována mu tak ochrana, kterou spotřebitelé v právních vztazích požívají. Ústavní soud k tomu podotýká, že právní vztahy vzešlé ze smlouvy o vkladu nebo ze smlouvy o úvěru byly vždy v minulosti a i nadále jsou považovány za absolutní obchody, pro něž platí bez dalšího režim obchodního zákoníku, a to i pro posouzení otázky promlčení.“, pričom predmetné rozhodnutie je - s poukazom na ústavno-konformný výklad zákonov (čl. 152 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky) a s poukazom na rovnaké znenie ustanovení § 261 ods. 3, § 263 ods. 1, § 497, § 499 českého Obchodného zákonníka a slovenského Obchodného zákonníka - aplikovateľný aj na právne pomery v Slovenskej republike.
Rovnako podľa názoru súčasnej právnej doktríny v Slovenskej republike „(...)ak nie je zreteľné, či ide o obchodný či občianskoprávny vzťah, pre spotrebiteľské zmluvy platí všeobecné výkladové pravidlo vymedzené v § 54 ods. 2 OZ tým spôsobom, že pri pochybnostiach o obsahu spotrebiteľských zmlúv sa použije výklad, ktorý je pre spotrebiteľa priaznivejší. Tento názor nemožno považovať za opodstatnený, pretože otázka voľby práva nie je otázkou výkladu. Ak účastníci akejkoľvek zmluvy zvolia Obchodný zákonník ako právo použiteľné na ich záväzkový právny vzťah (pozri § 262 OBZ), budú sa na nich v prvom rade vzťahovať príslušné ustanovenia Obchodného zákonníka (porovnaj Fekete I. Občiansky zákonník 2. Veľký komentár, Bratislava: Eurokódex 2011 str. 1659 a 1660).“ 
Krajský súd v Košiciach, č. k. 3Cob/l76/2011 zo dňa 24.05.2012, vyslovil nasledujúci právny záver: „Uvedené ( t.j. spotrebiteľských charakter zmluvy o úvere) neznamená, že zmluva o úvere sa stáva občianskoprávnym vzťahom, posudzovaným výlučne podľa Občianskeho zákonníka. Zmluva o úvere je upravená v Obchodnom zákonníku, ako tzv. absolútny obchod a teda čo jedná o obchodnoprávny vzťah. 
Ako sme už uviedli vyššie, zmluvný vzťah medzi bankou a klientom je absolútnym obchodom v zmysle Obchodného zákonníka, preto dohoda o tvorbe práva nie je dohodou, ktorou by si zmluvné strany dohadovali prednosť Obchodného zákonníka, ale táto dohoda je len potvrdením (vyjadrením) obligatórnej aplikácie Obchodného zákonníka právny vzťah banky a klienta. Dohoda o tvorbe práva nemá a ani nemôže vylúčiť ustanovenia Obchodného zákonníka pripadne osobitných právnych predpisov, obzvlášť ustanovení zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch, ktoré majú kogentný charakter.
V tejto súvislosti pripomíname že Slovenská obchodná inšpekcia neuviedla ani jeden relevantný dôkaz ako konkrétne dohoda o tvorbe Obchodného zákonníka vytvára alebo môže vytvoriť hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa. Takisto neuviedla, či táto dohoda o voľbe Obchodného zákonníka vytvára alebo môže vytvoriť hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán len v prípade, ak je klient v úverovom právnom vzťahu v postavení dlžníka alebo aj keď je v postavení veriteľa (napr. pri poskytnutí úveru, pri plynutí premlčacej doby a podobne).
Obchodný zákonník obsahuje aj iné zmluvy povahou tzv. absolútne obchody, v ktorých však spotrebiteľ vystupuje v pozícii veriteľa - napr. zmluva o vklade resp. zmluva o bežnom účte. Z pohľadu základnej zásady právneho štátu - zásady právnej istoty - nie je možné aby otázka príslušného práva pre daný právny vzťah stála na postavení spotrebiteľa v danom konkrétnom právnom vzťahu, t.j. či spotrebiteľ vystupuje ako veriteľ alebo ako dlžník z daného vzťahu. Slovenská sporiteľňa, a.s. sa v plnom rozsahu stotožňuje s právnymi závermi rozhodnutia Krajského súdu v Trnave pod spisovou značkou 10Co/385/2010, v ktorom súd konštatoval, že „žiadne z ustanovení O. z. ani iného právneho predpisu, slúžiacich na ochranu spotrebiteľa a platných a účinných v čase vzniku právneho vzťahu predchodkyne žalobkyne a žalovanej z prejedávanej veci totiž neobsahuje všeobecný zákaz pre účastníkov spotrebiteľskej zmluvy dojednať si, že ich záväzkový vzťah sa v častiach neupravených v zmluve spravuje Obchodným zákonníkom. Tzv. leitmotívom úpravy je tu neobmedzená možnosť písomného dojednania voľby Obchodného zákonníka účastníkmi vzťahu inak pod takúto úpravu nespadajúceho (keď v opačnom prípade, teda u obchodných záväzkových vzťahov by bola voľba práva majúceho čo použiť tak či onak nadbytočnou) a obmedzenie len rozsahu dopadu takto zvolenej úpravy na príslušný vzťah - obmedzenie nachádzajúce v spotrebiteľských vzťahoch svoje pomyselné mantinely v zákonných ustanoveniach zabezpečujúcich ochranu spotrebiteľa a majúcich tu z povahy veci prednosť. Pri takomto nazeraní na vec však podľa názoru odvolacieho súdu nie je možné vysloviť kategorický záver o neprijateľnosti voľby Obch. z. (ako takej) na úpravu vzťahu vykazujúceho znaky spotrebiteľského vzťahu, keď neprijateľnosť (a neplatnosť) tu nemôže spôsobovať už samotná voľba práva, ale len konkrétna aplikácia zvoleného práva v rozpore s obmedzeniami v normách určených na ochranu spotrebiteľa (napr. dlhšia štvorročná premlčacia doba podľa Obch. z. oproti tej všeobecnej trojročnej podľa O. z. môže byť za určitých okolností pre spotrebiteľa aj výhodnejšia).“
Vo vzťahu k zákonu o spotrebiteľských úveroch sa subsidiárne použijú ustanovenia Obchodného zákonníka (lex generalis) ďalej z týchto dôvodov:
a)Zákon o spotrebiteľských úveroch neobsahuje ustanovenie, že vo vzťahoch neupravených týmto zákonom sa použijú ustanovenia Občianskeho zákonníka a tento záver nemožno vyvodiť ani zo skutočnosti, že ide o „spotrebiteľské úvery,
b)skutočnosť, že zmluva o úvere je uzatvorená v zmysle príslušných ustanovení Obchodného zákonníka nevylučuje súčasnú aplikáciu ustanovení zákona o spotrebiteľských úveroch, 
c)zákon o spotrebiteľských úveroch duplicitne neupravuje napríklad spôsob plnenia (§ 324 OBZ), poradie započítavania (§ 330 OBZ), omeškania (365 OBZ), pretože tieto otázky sú už upravené v Obchodnom zákonníku,
d)v ustanovení 1 ods. 3 zákona o spotrebiteľských úveroch sú vymenované zmluvné vzťahy (medzi nimi napríklad aj hypotekárny úver, kde na strane dlžníka môže vystupovať výhradne fyzická osoba - spotrebiteľ) na ktoré sa ustanovenia Zákona nepoužijú. Vo vzťahu k týmto vzťahom (zväčša úverom) potom možno logicky subsidiárne aplikovať ustanovenia Obchodného zákonníka. V prípade, že by sme si tento názor osvojili, dospejeme v konečnom dôsledku k záveru, že povaha účastníkov nie je jediným kritériom pre určenie či ide alebo nejde o spotrebiteľskú zmluvu, čo je v zjavnom rozpore s ustanovením § 52 Občianskeho zákonníka.
Slovenská sporiteľňa, a.s. vo vzťahu k dohode zmluvných strán o voľbe Obchodného zákonníka opätovne zdôrazňuje, že táto dohoda je potvrdením skutočnosti, že zmluva o úvere je absolútny obchod a účelom samotnej dohody zmluvných strán o voľbe Obchodného zákonníka nie je (a ani nemôže byť) vylúčenie ustanovení na ochranu spotrebiteľa zakotvených v Občianskom zákonníku. V prípade, ak zákon určitý druh právneho vzťahu označuje ako absolútny obchod, nemožno sa platne dohodnúť, že sa subsidiárne použijú ustanovenia iného zákona, napríklad Občianskeho zákonníka, čo je konštantne judikované Najvyšším súdom SR.
Ad2/ Ustanovenie, podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, es. a klient dohodli, že poplatok za upomienku je vo výške 25 EUR, je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou podmienkou, spočívajúcou v neprimerane vysokej sankcii, ktorej výška nie je odôvodnená nákladmi banky.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné: 
Poplatok za upomienku predstavuje skutočnú náhradu nákladov banky, ktoré vznikli banke v súvislosti s omeškaním dlžníka, najmä náklady banky za vyhotovenie a zaslanie upomienky, náklady spojené so zasielaním informácii do spoločného úverového registra, sledovaním ďalšieho správania dlžníka a podobne. Poplatok za upomienku predstavuje okrem náhrady nákladov banky aj službu klientovi v tom, že klient je v dostatočnom časovom predstihu informovaný o omeškaní a o následkoch nesplácania úveru ( vyhlásenie mimoriadnej splatnosti a pod.) a môže tak tieto negatívne následky nesplácania v čas odvrátiť.
V tejto súvislosti dávame do pozornosti, že platný právny poriadok Slovenskej republiky (v Obchodnom zákonníku) stanovuje vo vzťahu k spotrebiteľovi hornú hranicu výšky sankcie za omeškania, a to tak, že sankcie za omeškanie spotrebiteľa so splácaním peňažných prostriedkov nesmú spolu prevýšiť priemernú hodnotu ročnej percentuálnej miery nákladov naposledy zverejnenú podľa osobitného predpisu pred vznikom omeškania o viac ako 10 percentuálnych bodov ročne a súčasne nesmú prevýšiť trojnásobok úrokov z omeškania podľa tohto nariadenia vlády.
To znamená, že aj keby sme poplatok za upomienku považovali popri úroku z omeškania za ďalšiu sankciu (čo nepovažujeme) spojenú s omeškaním dlžníka, banka v každom prípade nesmie presiahnuť nariadením vlády stanovenú hranicu sankcie spojenú s omeškaním.
 Ad3/ Ustanovenie, podľa ktorého klient banke vyhlasuje, že sa oboznámil so súčasťami Úverovej zmluvy, ktorými sú Všeobecné obchodné podmienky, Obchodné podmienky, Sadzobník a podmienky určené zverejnením, za ktorých sa Bankový produkt v zmysle Úverovej zmluvy poskytuje, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné: 
Oprávnenie zmluvných strán určiť časť obsahu zmluvy s odkazom na obchodné podmienky vyplýva nielen z ustanovenia § 273 ods. 1 Obchodného zákonníka, ale počíta s nim ustanovenie 75 ods. 3 zákona o bankách a ustanovenie 53 ods. 13 Občianskeho zákonníka. Túto možnosť‘ zmluvných strán potvrdzuje aj konštantná judikatúra slovenských a českých súdov (porovnaj napr. rozhodnutie NS ČR sp. zn. 6 Obo 112/2007).
V záverečných ustanoveniach úverovej zmluvy je obsiahnuté zmluvné dojednanie, z ktorého nepochybne vyplýva súhlasný prejav vôle zmluvných strán, potvrdený aj podpisom zmluvných strán, aby sa jednotlivé práva a povinnosti zmluvných strán v úverovej zmluve výslovne neupravené, riadili ustanoveniami obchodných podmienok, ktoré sú v úverovej zmluve jednoznačne označené svojim názvom, subjektom ktorý ich vydal, ako aj dátumom, od kedy nadobudli účinnosť.
K záveru, že skutočnosť uvedená v zmluve, má prednosť pred vyhlásením klienta, ktorý by tvrdil opak, dospel aj Najvyšší súd Českej republiky v konaní pod spisovou značkou 33 Cdo 2547/2011 keď konštatoval, že „nelze přitom přehlížet, že smlouva obsahuje prohlášení žalovaného, že převzetí půjčky od žalobce potvrzuje svým podpisem na smlouvě; o pravosti podpisů smluvních stran na smlouvě není namístě pochybovat neboť byly úředně ověřeny. Skutečnost, že žalovaný smlouvu o půjčce dne 4. 8. 2008 podepsal, svědčí pro závěr, že předmět půjčky od žalobce převzal. Pokud by totiž předmět půjčky od žalobce neobdržel, bylo by zcela nelogické, aby podepsal smlouvu obsahující jeho prohlášení o převzetí peněz. Účastníci smlouvu o půjčce uzavřeli v rámci smluvní volnosti, kdy jim text smluvního ujednání musel být v době jejího podpisu znám; smlouvu jako projev své pravé a svobodné vůle následně po sepisu opatřili ověřenými podpisy. Za daného skutkového stavu věci odporuje pravidlům logického myšlení uvěřit bez dalšího obraně žalovaného, že předmět půjčky od žalobce nepřevzal, resp. dovozovat že smlouva o půjčce opatřená ověřenými podpisy účastníků není dostačujícím důkazem pro prokázání opaku. Účastníkům občanskoprávních smluvních vztahů by mělo být naopak umožněno spolehnout se na to, že zcela zřejmý obsah jejich smluvních ujednání nemůže být vyvrácen na základě jeho pouhého popření ze strany účastníka, který nechce nést následky porušení povinnosti ze smluvního vztahu“, pričom s poukazom na ústavno-konformný výklad zákonov (čl. 152 ods. 4 Ústavy Slovenskej republiky) je právny záver vyplývajúci z rozsudku českého súdu aplikovateľný aj podmienkach Slovenskej republiky. 
Vyhlásenie klienta, že sa oboznámil s obsahom obchodných podmienok, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať nie je možné hodnotiť paušálne, ale vždy len po poznaní všetkých okolnosti súvisiacich s uzatvorením konkrétnej úverovej zmluvy medzi konkrétnym klientom a bankou.
Banka v zmysle ustanovenia 37 ods. 1 zákona o bankách je povinná na svojej internetovej stránke a vo svojich prevádzkových priestoroch zrozumiteľne informovať písomnou formou v slovenskom jazyku o podmienkach na prijímanie vkladov, poskytovanie úverov a vykonávanie všetkých ďalších obchodov a o ich cenách vrátane uvedenia príkladov.
Vzhľadom k tomu, že banka uvedenú povinnosť preukázateľne spĺňa, klient má vždy reálnu možnosť sa s obsahom obchodných podmienok pred uzatvorením úverovej zmluvy oboznámiť, a to bez toho, aby musel vyvinúť neprimerané úsilie alebo vynaložiť neprimerané náklady. Každý klient má aktuálne znenie obchodných podmienok k dispozícii pred podpisom zmluvy a každému klientovi je ponechaný ním požadovaný dostatočne dlhý čas nevyhnutný na preštudovanie si ich obsahu. Zamestnanci banky poskytujúci úvery sú pripravení ktorémukoľvek klientovi pred podpisom zmluvy vysvetliť obsah obchodných podmienok a textu zmluvy. 
Máme za to, že v prípade, ak by sa klient s ich obsahom neoboznámil a nesúhlasil s ním, úverovú zmluvu by nepodpisoval.
Slovenská sporiteľňa, a.s. pred uzatvorením zmluvy o spotrebiteľskom úvere klienta osobitne informuje o konkrétnych podmienkach spotrebiteľského úveru, a to v rozsahu a spôsobom, ktorý jej ukladá zákon o spotrebiteľských úveroch ( §§ 4 a 5 tohto zákona) a v prípade požiadavky klienta aj v rozsahu širšom ako ukladá zákon o spotrebiteľských úveroch. Máme za to, že táto skutočnosť bola pri posudzovaní jednotlivých podnetov spotrebiteľov už Slovenskej obchodnej inšpekcii niekoľko krát dostatočne preukázaná.
Ad4/ K zmluvnému ustanoveniu, podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, a.s. a klient dohodli, že „Všetky právne vzťahy vyslovene neupravené v Úverovej zmluve, a ak je k Úverovej zmluve dohodnuté Poistenie k Úveru a súčasťou dokumentuje časť II., tiež bod 4. a 5. v časti II. tohto dokumentu, sa budú riadiť príslušnými ustanoveniami Úverových podmienok, VOP‘, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi a to v tomto poradí.“ a k ustanoveniu podľa ktorého „Spôsob,, postup a ďalšie podmienky podávania a vybavovania reklamácií sa riadia ustanoveniami Úverovej zmluvy, Úverových podmienok, VOP, Reklamačného poriadku, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v tomto poradí.“ sa nebudeme osobitne vyjadrovať. Uvedené dohody zmluvných strán len nadväzujú na dohodnutú konštrukciu úverovej zmluvy, ku ktorej sme sa vyjadrili v predchádzajúcom bode. Je podľa nášho názoru logické, že právny vzťah medzi bankou a klientom sa v prvom rado bude riadiť ustanoveniami úverovej zmluvy a jej súčasťami a až následne ustanoveniami Obchodného zákonníka a ostatných právnych predpisov (hovoríme samozrejme o dispozitívnej zákonnej úprave).
Obchodné podmienky
 Ad5/ Ustanovenie, podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, a.s. a klient dohodli, že „Pri splácaní Pohľadávky Banky sa z došlých súm uhrádzajú jednotlivé záväzky Dlžníka v tomto poradí: splatné Poplatky a náklady Banky súvisiace s Úverom v poradí od najskôr splatného záväzku, Úroky z omeškania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z omeškania, Úroky z prečerpania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z prečerpania, úroky podľa poradia od najskôr splatného úroku a istina Úveru. Ak má Banka splatné Pohľadávky voči Dlžníkovi príp. Garantovi aj na základe iných Zmlúv, poradie splatenia Pohľadávok je oprávnená určiť Banka.“ je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Vzhľadom k tomu, že zmluva o úvere je absolútny obchod, pri plnení záväzku by sa v prvom rade mali uplatniť ustanovenia úverovej zmluvy a Obchodného zákonníka. Podľa dispozitívneho ustanovenia § 330 ods. 2 Obchodného zákonníka pri plnení peňažného záväzku sa započíta plnenie najprv na úroky a potom na istinu, - ak dlžník neurčí inak.
Na úverový vzťah založený zmluvou o úvere ako absolútnym obchodom nemožno aplikovať vo vyjadrení Slovenskej obchodnej inšpekcie citované ustanovenie § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka najmä z nasledovných dôvodov:
a) Obchodný zákonník obsahuje komplexnú úpravu započítania pri plnení v splátkach,
b) subsidiárne použitie ustanovení Občianskeho zákonníka by pripadalo do úvahy iba vtedy, ak by Obchodný zákonník túto oblasť nereguloval, alebo by ju reguloval len čiastočne (vychádzajúc z ustanovenia § 261 ods. 6 OBZ),
c) v prípade, ak by chcel zákonodarca, aby sa ustanovenie 5 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka používalo aj na obchodnoprávne vzťahy, prípadne vo vzťahu k spotrebiteľovi pri absolútnych obchodoch upravených Obchodným zákonníkom, tak by zákonodarca toto ustanovenie priamo vložil do Obchodného zákonníka, tak ako je tomu napr. v prípade regulácie úroku z omeškania vyjadrenej v ustanovení § 369 Obchodného zákonníka,
d) ustanovenie § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka však nemožno aplikovať predovšetkým z dôvodu, že toto ustanovenie sa vzťahuje len na čiastočné plnenie peňažného dlhu dlžníka, a nie na plnenie dlhu v splátkach, s uvedeným názorom sa stotožnil aj Najvyšší súd Slovenskej republiky vo svojom rozsudku pod spisovou značkou 4 Obo 54/2007, podľa ktorého „dohoda o splácaní úveru v splátkach sa nedá považovať za právo na čiastkové plnenie (...).“ Obdobne Najvyšší súd Českej republiky vo svojom rozsudku pod spisovou značkou 32 Cdo 786/2009 uviedol, že „v projednávané věci však dovolatel plnil svůj závazek v souladu s ujednáním ve smlouvě o úvěru, podle něhož měl být úvěr vrácen ve splátkách po 3.500,- Kč měsíčně počínaje lednem 2001. Uhradil-li tři splátky po 3.500,- Kč, tedy plnil-li v dohodnutých splátkách, nejde o částečné plnění závazku s účinky uznání zbytku dluhu. Jednotlivá dohodnuté splátky jsou dílčím plněním, nikoliv částečným plněním závazku.“,
e) čiastočné plnenie dlhu nemožno stotožňovať a ani zamieňať s plnením v splátkach, tzv. dielčím plnením.
Podľa názoru súčasnej právnej doktríny v Slovenskej republike (viď Fekete I.: Občiansky zákonník 2. Veľký komentár, Bratislava: Eurokódex 2011, str. 1659 a 1660): 
(...) ak nie je zreteľné, či ide o obchodný či občianskoprávny vzťah, pre spotrebiteľské zmluvy platí všeobecné výkladové pravidlo vymedzené v § 54 ods. 2 OZ tým spôsobom, že pri pochybnostiach o obsahu spotrebiteľských zmlúv sa použije výklad, ktorý je pre spotrebiteľa priaznivejší. Tento názor nemožno považovať za opodstatnený, pretože otázka voľby práva nie je otázkou výkladu. Ak účastníci akejkoľvek zmluvy zvolia Obchodný zákonník ako právo použiteľné na ich záväzkový právny vzťah (pozn. § 262 OBZ), budú sa na nich v prvom rade vzťahovať príslušné ustanovenia Obchodného zákonníka vrátane ustanovenia § 330 ods. 2 OBZ. Ustanovenie § 566 OZ o čiastočnom plnení nemožno použiť i na obchodné záväzkové vzťahy, v ktorých platí úprava obsiahnutá v § 329 OBZ. Podľa neho je veriteľ povinný prijať aj čiastočné plnenie záväzku, pokiaľ čiastočné plnenia neodporujú povahe záväzku alebo hospodárskemu účelu sledovanému veriteľom pri uzavretí zmluvy, ak tento účel je v zmluve vyjadrený alebo v dobe uzavretia zmluvy dlžníkovi známy. Pre poradie započítania istiny a príslušenstva je rozhodujúca vôľa dlžníka. Iba ak dlžník toto svoje právo nevyužije, platenie sa započíta najprv na úroky, potom na istinu.“
Ad6/ Ustanovenie, podľa ktorého sa banka a klient dohodli, že „Predčasné splatenie Pohľadávky Banky alebo jej časti mimoriadnou splátkou je možné, ak o to Dlžník písomne požiada a za splnenia podmienok stanovených Bankou, napr. po zaplatení Poplatku podľa Sadzobníka.“ je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Podmieňovanie predčasného splatenia úveru predchádzajúcim podaním žiadosti o predčasné splatenie úveru alebo jej časti mimoriadnou splátkou považujeme za dôvodné, a to najmä z dôvodu ochrany samotného spotrebiteľa. 
V prvom rade z dôvodu, že klient nemusí byt‘ v každom prípade schopný samostatne a najmä správne vyčísliť zostatok pohľadávky banky ku dňu predčasného splatenia úveru. Ak klient v deň splatenia neuhradí celú výšku pohľadávky banky, k predčasnému splateniu úveru nedôjde a záväzok dlžníka z úverovej zmluvy trvá naďalej.
V druhom rade, ak by súhlas s predčasným splatením úveru alebo jeho časti banka nepožadovala, nemala by potvrdenú a ani preukázanú skutočnú vôľu klienta úver alebo jeho časť predčasne splatiť. Ak by následne napríklad bez dohody s dlžníkom a banky plnila v prospech účtu pre splácanie úveru tretia osoba, môže nastať situácia, že záväzok dlžníka z úverovej zmluvy zanikne, hoci dlžník mal záujem na ďalšom trvaní úverového vzťahu. 
Podľa nášho názoru tiež platí, že ochrana spotrebiteľa nemôže byť „právne neohraničená“ a súčasne je potrebné v danom prípade brať do úvahy aj samotné postavenie banky, ktorá v rámci svojej podnikateľskej činnosti poskytuje úvery a tým podstupuje riziká spojené s poskytovaním a následne i so splácaním úveru.
Pripomíname, že pri vzniku úverového vzťahu založeného zmluvou o úvere býva zväčša medzi zmluvnými stranami dohodnuté splácanie v splátkach. Týmto spôsobom je úver v banke evidovaný aj technicky, a teda systém v pravidelných intervaloch očakáva splátky v určitej výške. V prípade, ak má klient uvedenú skutočnosť záujem zmeniť, a chce banke uhradiť mimoriadnu splátku, je nutné banku o túto zmenu požiadať, aby sa banka na túto situáciu pripravila, a aby klientom zaplatené mimoriadne plnenie použila na účel, na ktorý ho klient banke zasiela. Banka totiž nevie a ani sa nemá ako inak dozvedieť o úmysle a vôli spotrebiteľa túto dohodu zmeniť.
Predchádzajúci prejav vôle klienta splatiť úver alebo jeho časť podľa nášho názoru nepopierateľne vytvára obom zmluvným stranám stav právnej istoty v otázke ďalšieho trvania/zániku právneho vzťahu založeného úverovou zmluvou.
Slovenskú obchodnú inšpekciu súčasne týmto informujeme, že počnúc dňom 10.6.2013 Slovenská sporiteľňa, a.s. pri predčasnom splatení spotrebiteľského úveru alebo jeho časti poskytnutého na základe zákona o spotrebiteľských úveroch viac nepožaduje od klienta úhradu žiadneho poplatku za predčasné splatenie úveru alebo jeho časti.
 Ad7/ Ustanovenie, podľa ktorého sa banka a klient dohodli, že „Ak ku dňu splatnosti splátky, Splatnosti úrokov, splatnosti Úrokov z omeškania, Úrokov z prečerpania, Poplatkov a iných nákladov Banky spojených s Úverom nebude na Inkasnom účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, je Banka oprávnená, nie však povinná, uspokojiť splatné splátky, úroky, Úroky z omeškania, Úroky z prečerpania, Poplatky a iné náklady Banky spojené s Úverom, odpísaním z akéhokoľvek Účtu vedeného Bankou pre Dlžníka alebo Garanta, a to aj bez predloženia prevodného príkazu Dlžníkom alebo Garantom v zmysle ustanovenia § 3 ods. 2 písm. c) zákona č. 492/2009 Z. z. o platobných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, k čomu Dlžník týmto dáva Banke svoj neodvolateľný súhlas.“ a obdobné ustanovenie dohodnuté vo všeobecných obchodných podmienkach je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
S uvedeným názorom Slovenskej obchodnej inšpekcie nemožno súhlasiť. Súhlas, ktorý klient podpisom úverovej zmluvy udeľuje banke sleduje jediný účel, a to odvrátenie nepriaznivých následkov spojených s nesplácaním úveru. V prípade, ak klient nemá na účte, z ktorého sa úver spláca dostatok finančných prostriedkov na úhradu pohľadávky banky (napríklad vo výške omeškanej splátky), banka je oprávnená tieto peňažné prostriedky odpísať aj z iného účtu klienta vedeného v banke. Uplatnenie tejto podmienky však predpokladá, že klient má v banke vedený aj iný účet ako účet, z ktorého sa úver spláca a súčasne má na tomto účte dostatok peňažných prostriedkov na úhradu pohľadávky banky.
Pripomíname, že tento spôsob splácania úveru (ktorý sa uplatňuje výnimočne, ak vôbec) je medzi zmluvnými stranami dohodnutý, a teda v žiadnom prípade nemôže ísť o svojvoľné uplatňovanie nároku banky na úhradu pohľadávky z úverovej zmluvy. V prípade, ak sa má plniť (splácať úver) uvedeným spôsobom, zákon č. 492/2009 Z. z. o platobných službách upravuje povinnosť banky a klienta uzatvoriť takúto dohodu. 
Súčasne si dovoľujeme vysloviť názor, že takýto postup banky, s prihliadnutím na charakter činnosti banky ako platobnej inštitúcie, ktorá vedie klientom účty a vykonáva platobné inštrukcie klientov, klient dôvodne očakáva. Takýto postup banky sa od banky očakáva aj na základe ustanovenia § 27 ods. 1 zákona č. 483/2001 Z.z., ktorý nariaďuje bankám pri výkone svojej Činnosti postupovať s odbornou starostlivosťou.
Ad8/ Ustanovenie, podľa ktorého sa banka a klient dohodli, že „Ak Dlžník počas trvania Úverového vzťahu uhradil viac, ako je Výška splátky, Banka takto vzniknutý preplatok Dlžníkovi vráti len na základe jeho písomnej žiadosti.“ je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Predmetné ustanovenie nadväzuje na dohodu banky a klienta o splácaní úveru v splátkach. Spotrebiteľské úvery sa v prostredí Slovenskej sporiteľne, a.s. splácajú len anuitným spôsobom, čo znamená, že výška anuitnej splátky počas trvania úverového vzťahu by mala byť v zásade rovnaká. Napriek tomu dochádza k situáciám, keď klient uhradí viac ako je výška splatnej anuitnej splátky. Banka v takýchto prípadoch, bez ďalšieho prejavu vôle klienta nevie ani nemôže vedieť, ako má klient záujem s týmto preplatkom naložiť, t.j. či ho žiada vrátiť alebo má záujem túto sumu evidovať ako predplatok do splatnosti najbližšej anuitnej splátky.
K týmto situácii pritom nedochádza len v dôsledku omylu klienta, ale aj jeho cieleným konaním, napríklad v situácii, ak má klient nepravidelný príjem, príjem z odmien a podobne. Bez poznania skutočnej vôle klienta by bolo preto neúčelné a nehospodárne mu nad rámec uhradené peňažné prostriedky vždy vrátiť. Vzhľadom k tomu, že záväzok klienta z úverovej zmluvy je poskytnuté prostriedky vrátiť najneskôr v dobe splatnosti, primárnym cieľom použitia týchto prostriedkov by logicky (aj podľa vôle klienta) malo byť ich použitie na včasné splatenie úveru.
V prípade, že klient prejaví vôľu vrátiť sumu nad rámec uhradenú sumu splátky, Banka mu tieto peňažné prostriedky bezodkladne vráti a teda v žiadnom prípade nemôže ísť na strane banky o bezdôvodné obohatenie.
V prípade, ak po splatení celého zostatku úveru banka zisti, že klient uhradil viac, banka mu tieto peňažné prostriedky bezodkladne vráti, a to bez ohradu na skutočnosť‘, či o ich vrátenie klient banku požiadal.
Ad9/ K ustanoveniam obchodných podmienok a všeobecných obchodných podmienok týkajúcich sa záväzkov klienta a prípadov porušenia uvádzame:
Ako už bolo uvedené, banka pri výkone svojej činnosti je povinná pri výkone svojej činnosti postupovať obozretne, najmä vykonával! obchody spôsobom, ktorý zohľadňuje a zmierňuje riziká a spôsobom, ktorý nepoškodzuje záujmy ich vkladateľov z hadiska návratnosti ich vkladov a ktorý neohrozuje bezpečnosť a ekonomickú situáciu banky a pobočky zahraničnej banky alebo bezpečné fungovanie bankového systému porušením zákonov alebo iných všeobecne záväzných právnych predpisov.
So splnením povinnosti banky postupovať pri výkone svojej činnosti obozretne a povinnosti zohľadňovať riziká návratnosti úverov súvisia aj ďalšie povinnosti banky, ktoré jej vyplývajú z opatrení Národnej banky Slovenska, a to najmä z opatrenia Národnej banky Slovenska (NBS) č. 13 z 31. augusta 2010 o ďalších druhoch rizík, o podrobnostiach o systéme riadenia rizík banky a pobočky zahraničnej banky a ktorým sa ustanovuje čo sa rozumie náhlou a neočakávanou zmenou úrokových mier na trhu a opatrenia NBS č. 4/2007.
Vzhľadom k tomu, že Banka objektívne nie je schopná si zabezpečiť všetky informácie týkajúce sa majetkovej situácie dlžníka, ktoré by mohli mať vplyv na schopnosť dlžníka poskytnutý úver splatiť, je potrebné, aby bola oprávnená tieto informácie požadovať od dlžníka. Táto informácia je pre banku dôležitá najmä z pohľadu ďalšieho trvania úverového vzťahu.
V neposlednom rade je tak zabezpečené, že sa počas zmluvného vzťahu neobjavia situácie, s ktorými obe zmluvné strany pri vstupovaní do zmluvného vzťahu nepočítali. Ak by sa napr. vyskytli problémy spotrebiteľa vo vzťahu k jeho príjmom, včasným oznámením banke si môžu dohodnúť vzájomnú úpravu ich vzťahu s cieľom zabezpečiť riadne splácanie úveru, prípadne s dočasne výhodnejšími podmienkami pre spotrebiteľa. Je teda zrejmé, že poskytnutie informácií zo strany dlžníka svojmu veriteľovi môže byt‘ paradoxne výhodné i pre samotného dlžníka, spotrebiteľa.
Na záver tohto bodu si dovoľujeme uviesť, že vývoj európskej legislatívy zohľadňuje nielen ochranu spotrebiteľa, ale nezabúda aj na zabezpečovanie zdravia bánk, zabezpečovania návratnosti úverov. O uvedenom tvrdení nepochybne svedči aj doplnenie zákona o spotrebiteľských úveroch, ktoré požaduje od banky preukázateľne zistiť si pred poskytnutím úveru schopnosť klienta splatiť tento úver. Situácia nie je iná a zdravie banky môže byt‘ ohrozené aj počas trvania úverových vzťahov svojich klientov. Je preto nevyhnutné sledovať‘ schopnosť dlžníka splácať si svoje záväzky aj počas trvania úverového vzťahu. Ak by táto zmluvná podmienka bola v budúcnosti vyhlásená za neprijateľnú, nie je možné vylúčiť, že by to mohlo mať dopady na činnosť dohľadu nad bankami.
Ad10/ Ustanovenie podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, a.s. a klient dohodli, že „Banka je oprávnená Úverovú zmluvu kedykoľvek vypovedať; rovnako je oprávnená kedykoľvek vypovedať poskytnutie Úveru, a to aj po podaní Žiadosti o Tranzu, príp. o poskytnutie Úveru. Na základe výpovede zanikne Úverová zmluva uplynutím výpovednej lehoty, ktorá je 15 dni odo dňa doručenia výpovede Dlžníkovi. Vypovedanie poskytnutia Úveru podľa tohto bodu je účinné dňom doručenia výpovede Dlžníkovi. Bod 8.4. písm. b) nie je týmto bodom dotknutý.“ je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie neprijateľnou zmluvnou podmienkou.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Oprávnenie banky vypovedať úverovú zmluvu v zmysle citovaného ustanovenia obchodných podmienok nadväzuje na zákonnú povinnosť banky postupovať pri výkone svojej činnosti obozretne, najmä vykonávať obchody spôsobom, ktorý zohľadňuje a zmierňuje riziká a spôsobom, ktorý nepoškodzuje záujmy ich vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov. 
V tejto súvislosti tiež nemožno opomenúť skutočnosť, že rovnakú možnosť, t.j. kedykoľvek vypovedať úverovú zmluvu má aj samotný klient Nie je preto na mieste hodnotiť túto dohodu zmluvných strán ako neprijateľnú, a to s prihliadnutím na skutočnosť, že táto dohoda nenarušuje „princíp rovnosti zmluvných strán“ a nevytvára v právnom vzťahu medzi bankou a klientom značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. 
Aj pri vykonávaní inšpekcie s cieľom poskytnúť spotrebiteľovi vyšší štandard ochrany nemožno zabúdať na základnú hmotnoprávnu zásadu súkromného práva (teda aj obchodného), a to, že účastníci právnych vzťahov majú vždy rovnaké postavenie. To sa vzťahuje nielen na možnosť účastníka do právneho vzťahu slobodne vstúpiť, ale aj možnosť z neho slobodne vystúpiť.
Jednostranné zmeny Úverovej zmluvy
Ad11/ K možnosti banky zmeniť úverovú zmluvu jednostranne uvádzame: 
Podľa ustanovenia § 53 ods. 4 písm. i) Občianskeho zákonníka platí, že za neprijateľné podmienky uvedené v spotrebiteľskej zmluve sa považujú najmä ustanovenia, ktoré umožňujú dodávateľovi jednostranne zmeniť zmluvné podmienky bez dôvodu dohodnutého v zmluve.
V zmysle ustanovenia § 53 ods. 13 Občianskeho zákonníka platí, že za neprijateľnú podmienku podľa odseku 4 písm. i) sa nepovažuje podmienka podľa ktorej si
a) dodávateľ finančných služieb podľa osobitného predpisu vyhradzuje právo z vážneho objektívneho dôvodu bez oznámenia zmeniť úrokovú sadzbu alebo výšku iných poplatkov za finančné služby podľa osobitného predpisu, ktoré má platiť spotrebiteľ alebo dodávateľ, ak súčasne sa dodávateľ zaviaže bez zbytočného odkladu o tom a o možnosti spotrebiteľa vypovedať spotrebiteľskú zmluvu písomne informovať spotrebiteľa a ak spotrebiteľ má právo bezplatne a s okamžitou účinnosťou vypovedať túto zmluvu,
b) dodávateľ finančných služieb podľa osobitného predpisu si vyhradzuje právo meniť jednostranne podmienky spotrebiteľskej zmluvy na dobu neurčitú, ak sa od dodávateľa vyžaduje, aby o tom a o možnosti spotrebiteľa vypovedať túto zmluvu bez zbytočného odkladu písomne informoval spotrebiteľa, a ak spotrebiteľ má právo bezplatne a s okamžitou účinnosťou vypovedať túto zmluvu.
Skutočnosť, že banka je oprávnená jednostranne zmeniť obchodné podmienky predpokladá aj zákon o bankách. Príkladom je ustanovenie § 122 q ods. 4 zákona č.234/2012 Z.z. (posledná novela zákona o bankách) v zmysle ktorého banka je povinná najneskôr do 1. novembra 2012 zosúladiť všeobecné podmienky poskytovania hypotekárnych úverov s ustanovením § 75 ods. I písm. h).
Právo banky jednostranne zmeniť obchodné podmienky môže banka využiť len v prípade, že ide výnimočnú situáciu (zmena legislatívy, zmena technických možnosti poskytovania úverov, skvalitnenie a zjednodušenie poskytovania úverov — taxatívne vymedzené v obchodných podmienkach banky), pričom tieto dôvody sú určito, jasne a zrozumiteľne uvedené v úverovej zmluve alebo v obchodných podmienkach banky. 
Slovenská sporiteľňa, a.s. každú zmenu obchodných podmienok riadne a včas zverejňuje na obchodnom mieste banky (v informačnej knihe) a na svojom webovom sídle, a to v lehotách predpokladaných zákonom o bankách, resp. zákonom č. 492/2009 o platobných službách. 
Európsky súdny dvor v rozhodnutí pod spisovou značkou C-472110 zo dňa 26.04.2012 k otázke jednostrannej zmeny úrokovej sadzby konštatoval, že zmluvná podmienka „Vnútroštátnemu súdu, ktorý rozhoduje v konaní o zdržanie sa konania, ktoré bolo začaté vo verejnom záujme v mene spotrebiteľov organizáciou určenou vnútroštátnou právnou úpravou, prináleží, aby s ohľadom na článok 3 ods. 1 a 3 smernice 93/13/EHS Rady z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách posúdil nekalú povahu podmienky, ktorá je súčasťou všeobecných podmienok k spotrebiteľským zmluvám, prostredníctvom ktorej predajca alebo dodávateľ zavádza jednostrannú zmenu nákladov spojených s poskytovanou službou bez toho, aby výslovne opísal spôsob určenia týchto nákladov a bez toho, aby uviedol oprávnený dôvod tejto zmeny. V rámci tohto posúdenia musí vnútroštátny súd predovšetkým overiť, či s ohľadom na všetky ustanovenia, ktoré sú súčasťou všeobecných podmienok k spotrebiteľským zmluvám, ktoré obsahujú spornú podmienku, ako aj na vnútroštátnu právnu úpravu upravujúcu práva a povinnosti, ktoré mohli dopĺňať práva a povinnosti stanovené v predmetných všeobecných podmienkach, boli dôvody alebo spôsob zmeny nákladov spojených s poskytovanou službou spresnené jasným a zrozumiteľným spôsobom, a prípadne, či spotrebitelia majú právo odstúpiť od zmluvy.“
Ďalej poukazujeme na rozhodnutie Spolkového súdneho dvora sp. zn. KZR 2/07 v ktorom súd konštatoval, že „v zásade je potrebné umožniť úverovej inštitúcii reagovať na zmenu trhu najmä pri dlhodobých zmluvách, a preto nie sú klauzuly upravujúce možnosť jednostrannej zmeny zmluvy per se neplatné. Takéto oprávnenie prospieva tak banke (možnosť minimalizovať riziko dlhodobého vzťahu) ako aj spotrebiteľovi (nemusí byť hneď na začiatku konfrontovaný s najhorším možným scenárom budúceho vývoja nákladov)“
Z vyššie uvedených rozhodnutí zahraničných súdov v nadväznosti na ustanovenie § 53 ods. 4 písm. i) Občianskeho zákonníka (inkorporujúce európsku legislatívu na úseku ochrany spotrebiteľa) je zrejmé, že zmluvné dojednanie umožňujúce dodávateľovi jednostranne zmeniť úrokovú sadzbu resp. poplatky (náklady) nie je per se neplatné.
Pre účely určenia, či v konkrétnom prípade došlo k nerovnováhe napriek požiadavke dobrej viery „treba preveriť, či predajca alebo dodávateľ, ktorí zaobchádza so spotrebiteľom čestne a rovnocenne, mohol rozumne očakávať, že by tento spotrebiteľ súhlasil s dotknutou podmienkou po individuálnom dojednaní.“ bližšie pozri Rozsudok Európskeho súdneho dvora v právnej veci C-415/1 1).
Slovenská sporiteľňa, a.s. k vyššie uvedenému ďalej uvádza, že klient má vždy možnosť v prípade zmeny obchodných podmienok úverovú zmluvu vypovedať. 
V tejto súvislosti by sme napokon radi zdôraznili, že v priebehu trvania úverového vzťahu (ktorý neraz trvá 20 či 30 rokov) sa vyskytujú situácie, ktoré objektívne vyvolajú potrebu zmeny úverovej zmluvy, napríklad zmena výšky úroku z omeškania, zákaz požadovať poplatok za predčasné splatenie úveru, rôzne technické zmeny pri evidencii úverov vyplývajúce z opatrení Národnej banky Slovenska a bolo by pre obe zmluvné strany nehospodárne a neúčelné, aby si tieto zmeny úverovej zmluvy osobitne kontrahovali. 
Práve individuálnu zmenu úverových zmlúv s povinnosťou osobnej návštevy klienti považujú v mnohých prípadoch za byrokratickú a zaťažujúcu.
Zastávame názor, že uvedený spôsob zmeny, t.j. spôsobom dohodnutým medzi zmluvnými stranami v zmluve, je obvyklý aj v iných odvetviach poskytovania služieb, nielen v bankovom sektore.
Všeobecné zmluvné podmienky
Ad 12/ K zmluvnej podmienke spočívajúcej v dohodnutí spôsobu doručovania písomností v poštovom styku (body 10.3 a 10.4. Všeobecných obchodných podmienok), uvádzame nasledovné:
Podľa § 266 ods. 1 Obchodného zákonníka, sa prejav vôle vykladá podľa úmyslu konajúcej osoby, ak tento úmysel bol strane, ktorej je prejav vôle určený, známy alebo jej musel byť známy.
V ustanoveniach Všeobecných obchodných podmienok banky ako právnej súčasti zmlúv uzatvorených s klientom, sa zmluvné strany dohodli, že jednotlivé písomnosti bude banka klientovi zasielať dohodnutým spôsobom, pričom pri jednotlivých spôsoboch doručovania si zmluvné strany dohodli pravidlá, kedy sa budú písomnosti považovať za doručené klientovi.
Úmysel zmluvných strán, ktorý bol v ustanoveniach obchodných podmienok vyjadrený, bol obom zmluvným stranám známy, zmluvné strany boli s ním oboznámené. 
Inštitút dohodnutia sa strán na okamihu doručenia písomnosti nie je v slovenskom právnom poriadku zakázaný a nie je neobvyklý. Naopak, takýto postup oznamovania zmien je možné považovať za štandardný. Uvedenému svedčí aj skutočnosť, že v rámci predzmluvných rokovaní nebola zaznamenaná žiadna výhrada klientov voči danému inštitútu, alebo snaha o vyrokovanie iného znenia zmluvy v tejto častí.
Za spomenutie stojí však aj skutočnosť, že klient má možnosť kedykoľvek požiadať banku a banka je pripravená oznamovať klientovi potrebné skutočnosti na požiadanie konkrétneho klienta aj iným spôsobom, a to telefonicky alebo iným spôsobom. Možnosť získať všetky potrebné informácie pohodlným a komfortným spôsobom má teda každý klient zachovanú. 
Slovenský právny poriadok zároveň žiadnym spôsobom neurčuje (s výnimkou doručovania súdov a niektorých štátnych orgánov) spôsob doručovania písomností. Žiadny zo spôsobov doručovania písomnosti nestavia právny poriadok do pozície riadneho doručenia a iný do pozície nie riadneho.
Otázkou dohodnutia sa zmluvných strán na momente doručenia písomnosti sa zaoberali v minulosti viaceré inštitúcie. Úprava doručovania obsiahnutá v bode 10. Všeobecných obchodných podmienok vychádza z mnohých judikatúrou slovenských súdov potvrdených právnych teórií (viď, napr. Uznesenie Najvyššieho súdu Slovenskej republiky, č.k. 5 Cdo 129/2010, Zo dňa 28.01 .2011). 
Podľa judikatúry slovenských súdov, všeobecnou požiadavkou toho, aby bolo možné písomnosť považovať za doručenú je, aby adresát mal objektívnu možnosť sa s touto písomnosťou oboznámiť. Pokiaľ je obsahom zásielky právny úkon, potom sa zásielka považuje za doručenú najmä jej prevzatím, ale aj vtedy, ak jej adresát bude mať objektívnu možnosť oboznámiť sa s obsahom prejavu vôle v ňom vyjadrenej, tzn. akonáhle sa dostane prejav vôle do sféry jeho dispozície. 
Ďalej súdy poukazujú na skutočnosť, že voči prítomnej osobe (t.j. osobe priamo účastnej pri právnom úkone, ktorý realizuje druhá osoba) prejav vôle pôsobí (je účinný) ihneď. Voči neprítomnej osobe (t.j. osobe, s ktorou osoba, realizujúca právny úkon nie je v bezprostrednom styku) musí prejav vôle dôjsť; nemusí jej byť doručený (adresátom prevzatý). Prejav vôle dôjde neprítomnej osobe vtedy, keď sa ocitne vo sfére jej dispozície. Dôjdením do sféry dispozície možno rozumieť dôjdenie prejavu vôle do takej sféry, v rámci ktorej možno rozumne očakávať, že sa adresát s obsahom danej písomnosti oboznámi (môže objektívne oboznámiť). Posudzovanie situácie z objektívneho hľadiska posilňuje dobromyseľnosť a právnu istotu subjektov právnych vzťahov. Vzhľadom na konkrétnu situáciu je potrebné skúmať, či a ako i nedoručený (neprevzatý) prejav vôle pôsobí (je právne účinný) voči jeho adresátovi. K účinnému doručeniu neprítomnej osobe nie je nevyhnutné, aby sa adresát s prejavom vôle skutočne oboznámil, postačuje, že mal objektívnu možnosť tak vykonať. 
Z uvedeného dôvodu nie je možné súhlasiť s názorom Slovenskej obchodnej inšpekcie, že doručovanie písomnosti v poštovom styku tak ako je nastavené v bode 10.3. Všeobecných obchodných podmienok, upiera právo spotrebiteľa. 
Klient má totiž v rámci uzatvárania zmluvného vzťahu právo nadefinovať si akékoľvek kontaktné údaje, na ktorých ho je možné zastihnúť a doručiť mu potrebnú písomnosť. S ohľadom na zodpovedné správanie sa klienta je možné predpokladať, že takýmto kontaktným údajom bude práve adresa na doručovanie, kde sa klient obvykle zdržiava a preberá písomnosti doručované v poštovom styku, alebo adresa elektronická, ku ktorej má klient prístup a ktorú si v rozumných časových intervaloch kontroluje a oboznamuje sa s doručenými zásielkami.
Ad13/ K zmluvnej podmienke upravujúcej zodpovednosť za škodu vzniknutú nedoručením očakávaných písomností (bod 10.6. a 10.7. Všeobecných obchodných podmienok), uvádzame nasledovné:
Slovenská obchodná inšpekcia vykladá podmienky zmluvy dohodnuté v bode 10.6. a 10.7. Všeobecných obchodných podmienok ako neprijateľné, a to z toho dôvodu, že spotrebiteľ nemal možnosť oboznámiť sa s ich znením pred uzavretím zmluvy. V tejto súvislosti poukazujeme na skutočnosť, že výklad zmluvných dojednaní zo strany kontrolného orgánu nie je možné brať za právne záväzný, nakoľko Slovenská obchodná inšpekcia nie je subjektom, ktorý by mohol vykladať vôľu nezávislých tretích subjektov.
Ako už bolo uvedené, Všeobecné obchodné podmienky sú súčasťou zmluvy uzatváranej medzi bankou a klientom a klient má možnosť pred podpisom zmluvy sa s nimi oboznámiť. Oboznámenie sa s obsahom zmluvy a obchodnými podmienkami, ktoré sú súčasťou zmluvy, klient vyjadruje podpisom na zmluve.
Z uvedeného dôvodu nie je možné súhlasiť s výkladom tohto ustanovenia v neprospech spotrebiteľa. Prejav vôle sa má vykladať podľa toho, aký zmysel mu dávajú strany uzavierajúce zmluvu a prejavujúce svoju vôľu. Slovenská obchodná inšpekcia však neuviedla, v čom vidí predmetnú dohodu zmluvných strán za ustanovenie v neprospech spotrebiteľa.
Existencia zmluvného vzťahu a aktívne využívanie poskytovaných produktov a služieb predpokladá aj aktívnu komunikáciu medzi bankou a klientom, a to najmä čo sa týka písomností, na ktorých doručení a spôsobe doručenia sa zmluvné strany vopred dohodli. Ak si teda napr. klient predkladajúci banke pokyn na vykonanie prevodu peňažných prostriedkov želá doručiť informáciu o zrealizovaní takéhoto pokynu, je logické, že klient nedoručenie takejto písomnosti banke oznámi, aby mohlo byť dané za dosť dohode obsiahnutej v zmluve a banka mohla napraviť prípadné zlyhanie tretích strán v doručovaní písomností. 
Slovenská sporiteľňa, a.s. počnúc dňom 1.2.2014 ustanovenia bodu 10.6 a 10.7 Všeobecných obchodných podmienok zrušuje, pričom tieto ustanovenia sa nebudú uplatňovať ani na právne vzťahy vzniknuté pred 1.2.2014.
Ad14/ Ustanovenie bodu 14.1. Všeobecných obchodných podmienok, podľa ktorého sa Slovenská sporiteľňa, a.s. a klient dohodli, Že „Vzhľadom na zákonnú povinnosť Banky postupovať pri výkone bankových činností obozretne, je Banka oprávnená kedykoľvek započítať akékoľvek svoje Pohľadávky voči Klientovi proti akýmkoľvek pohľadávkam tohto Klienta voči Banke, a to bez ohľadu na to, či sú budúce, súčasné, splatné, nesplatné, postihnuteľné výkonom záložného práva, premlčané alebo nepremlčané.“ je podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie podmienkou, ktorá upiera spotrebiteľom právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách. V nadväznosti na uvedené ustanovenie zároveň Slovenská obchodná inšpekcia poukazuje aj na podmienku dohodnutú v bode 16.1.2. Všeobecných obchodných podmienok ako na podmienku, ktorá spotrebiteľom upiera právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedeným tvrdeniam Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Dohoda banky a klienta obsiahnutá v bode 14.1. a 16.1.2. Všeobecných obchodných podmienok vychádza z § 358 a nasl. Obchodného zákonníka, v zmysle ktorého na započítanie sú spôsobilé pohľadávky, ktoré možno uplatniť na súde, 
Podľa § 359 Obchodného zákonníka, je možné započítanie aj vzájomných pohľadávok (splatných voči nesplatným), ak sa jedná o pohľadávku voči dlžníkovi, ktorý nie je schopný plniť svoje peňažné záväzky.
 Predmetné ustanovenie vyjadruje zásadu, že proti splatnej pohľadávke nemožno započítať pohľadávku nesplatnú, resp. že započítať možno len pohľadávky splatné. Len vtedy sa pohľadávky stretnú, ak sa obe stali splatnými. Zároveň však z tejto všeobecne platnej zásady, ktorú vyjadruje aj Občiansky zákonník v § 581 ods. 2, Obchodný zákonník ustanovuje výnimku. V obchodných vzťahoch v zmysle tohto ustanovenia možno započítať nesplatnú pohľadávku voči splatnej pohľadávke v prípade, ak ide o peňažnú pohľadávku voči dlžníkovi, ktorý nie je schopný plniť svoje záväzky.
Na základe uvedeného, ak má banka s klientom dohodnuté započítanie vzájomných pohľadávok, pri ktorých to zákon umožňuje, takúto podmienku nie je možné považovať za neprijateľnú.
Podľa § 361 Obchodného zákonníka strana, ktorá vedie na základe zmluvy pre druhú stranu bežný alebo vkladový účet, môže použiť peňažné prostriedky na týchto účtoch iba na započítanie svojej vzájomnej pohľadávky, ktorú má voči majiteľovi účtu podľa zmluvy o vedení týchto účtov.
Podľa § 364 Obchodného zákonníka, na základe dohody strán možno započítať akékoľvek vzájomné pohľadávky. 
Práve dohodou banky a klienta obsiahnutej v obchodných podmienkach, ktoré sú právnou súčasťou zmluvy uzatváranej medzi bankou a klientom, sa zmluvné strany dohodli na započítaní vzájomných pohľadávok. Uvedené ustanovenie obchodných podmienok nevyžaduje, aby klient, ktorý má v banke úver bol zároveň aj majiteľom bežného účtu alebo vkladového účtu. 
Predmetné ustanovenie teda vychádza zo zákonnej možnosti v prípade existencie vzájomných pohľadávok banky a klienta, ich započítania. V prípade neexistencie vzájomných pohľadávok neprichádza možnosť vzájomného započítania pohľadávok do úvahy.
Ad15/ K zmluvným podmienkam spočívajúcim v povinnosti klienta uhradiť banke náklady na notárske, súdne a správne poplatky, náklady na služby znalcov, prekladateľov a tlmočníkov (bod 16.3.1. b) Všeobecných obchodných podmienok) a sumu zvýšených odôvodnených nákladov v súvislosti s uzavretím či plnením zmluvy... (bod 16.3.2. Všeobecných obchodných podmienok), uvádzame nasledovné:
Banka pri určovaní cien produktov a poskytovaných služieb postupuje v súlade s platnou legislatívou, v tejto oblasti najmä zákonom o cenách. Podľa § 13 zákona o cenách je predávajúci povinný viesť a uchovávať evidenciu o cenách tovaru vrátane kalkulácií nákladov a zisku tri roky po predaji tovaru. Za cenovú evidenciu sa považujú doklady obsahujúce vymedzenie predávaného tovaru, spôsob vytvorenia ceny a výšku ceny tohto tovaru. Za kalkuláciu nákladov a zisku sa považuje
a) kalkulácia ekonomicky oprávnených nákladov a primeraného zisku podľa § 2 ods. 3 zákona o cenách alebo v rozsahu ustanovenom cenovým orgánom podľa § 11 ods. 1, pri tovare, na ktorý sa vzťahuje regulácia cien, a pri tovare predávajúceho podľa § 12 ods. 1,
b) taký prepočet ceny alebo postup jej tvorby, ktorý umožňuje porovnanie s cenou, za ktorú sa tovar predávajúceho ponúkal alebo predával, pri tovare, na ktorý sa nevzťahuje regulácia cien.
Z uvedených ustanovení vyplýva, že stanovovanie cien banky je prísne regulované, každú zmenu ceny je banka povinná náležite odôvodniť a uchovať evidenciu o spôsobe vytvorenia ceny. Banka pri tom požaduje od klienta výlučne náklady spojené s využívaním produktu alebo služby (plnením zmluvy). Nejedná sa o žiadne jednorazové náklady na strane banky, ktorých platenie by banka prenášala na klienta.
Úplne totožným spôsobom postupuje banka v prípade, ak dochádza k zvýšeniu cien za poskytované produkty a služby, ale aj v prípade, ak dochádza k zníženiu cien produktov a služieb. Je teda namieste otázka, či aj zníženie cien zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.
V prípade podmienky uvedenej v bode 16.3.2. Všeobecných obchodných podmienok sa zároveň nejedná o zmluvnú podmienku, ktorá by mala za cieľ znevýhodňovať klienta. Ide o reakciu na zmeny trhu poskytovaných produktov a služieb, kde v priebehu času, tzn. trvania zmluvného vzťahu a v reakcii na zmeny na relevantnom trhu dochádza k zmene niektorých zmluvných podmienok. Predmetný mechanizmus zmeny bol predpokladaný a jasne pomenovaný zmluvnými stranami už v procese predzmluvného vzťahu, následne bol zakotvený do zmluvy a zmluvnými stranami navzájom akceptovaný prejavom vôle. 
Náklady spočívajúce v zaplatených notárskych, súdnych, správnych poplatkoch a náklady za služby znalcov, prekladateľov a tlmočníkov, sú nákladmi, ktoré súvisia so zmluvným vzťahom uzatvoreným medzi bankou a klientom. Tieto náklady súvisia s poskytnutím konkrétneho bankového produktu bankou klientovi a s povinnosťami klienta preukázať banke skutočnosti, ktoré banka od klienta vyžaduje z dôvodu plnenia povinnosti vyplývajúcich z platných právnych predpisov. Uvedené poplatky sú teda poplatkami, ktoré súvisia s klientom vykonávaným úkonom a je iba logické, že sa ich klient zaväzuje uhradiť. Táto povinnosť klientovi vyplýva z ustanovení všeobecne záväzných právnych predpisov, a to bez ohľadu na dohodu obsiahnutú vo Všeobecných obchodných podmienkach.
Slovenská sporiteľňa, a.s. počnúc dňom 1.2.2014 ustanovenia bodu 16.3.1 písm. b) a 16.3.2 Všeobecných obchodných podmienok vo vzťahu k fyzickým osobám nepodnikateľom zrušuje, pričom tieto ustanovenia sa nebudú uplatňovať ani na právne vzťahy vzniknuté pred 1.2.2014.
Ad16/ K zmluvnej podmienke spočívajúcej v možností banky odstúpiť od uzatvorenej zmluvy (bod 17.2. Všeobecných obchodných podmienok), uvádzame nasledovné:
Činnosť banky ako podnikateľského subjektu je na jednej strane upravená množstvom právnych predpisov, ktoré dávajú dôraz na jej odbornú starostlivosť, na strane druhej vyžadujú obozretné podnikanie banky.
Podľa § 27 zákona č. 483/2001 Z.z. banka je povinná pri výkone svojej činnosti postupovať obozretne, najmä je povinná vykonávať obchody
a) spôsobom, ktorý zohľadňuje a zmierňuje riziká,
b) spôsobom, ktorý nepoškodzuje záujmy ich vkladateľov z hľadiska návratnosti ich vkladov a ktorý neohrozuje bezpečnosť a ekonomickú situáciu banky a pobočky zahraničnej banky alebo bezpečné fungovanie bankového systému porušením zákonov alebo iných všeobecne záväzných právnych predpisov,
c) za výhodných ekonomických a právnych podmienok pre banku alebo pobočku zahraničnej banky a pre ich klientov pri nimi vykonávaných obchodoch na účet klienta a pri vynaložení odbornej starostlivosti; vynaloženie odbornej starostlivosti je banka a pobočka zahraničnej banky povinná hodnoverne preukázať
d) tak, aby pri každom obchode za banku alebo pobočku zahraničnej banky konali najmenej dve osoby; ak to z prevádzkových dôvodov nie je možné, sú povinné bezodkladne zabezpečiť kontrolu vykonaného obchodu osobami, ktoré sa na jeho vykonaní nezúčastnili.
V prípade, ak počas trvania zmluvného vzťahu nastane situácia či už na strane klienta alebo z dôvodov, ktoré nevie banka ovplyvniť, ktorá zmení postavenie klienta oproti skutočnosti, kedy banka s klientom vstupovala do zmluvného vzťahu, alebo ktoré zmení politickú, ekonomickú alebo inú situáciu a ktoré by mohlo spôsobiť ohrozenie návratnosti vkladov vkladateľov a ohroziť bezpečnosť a ekonomickú situáciu banky alebo bezpečné fungovanie bankového systému, banka je povinná urobiť opatrenia na nápravu.
Jedným z takýchto opatrení je aj ukončenie zmluvného vzťahu s klientom, ktorý uviedol banku do omylu, správal sa spôsobom obmedzujúcim banke možnosť postupovať pri výkone svojej činnosti obozretne a s odbornou starostlivosťou, správal sa nezodpovedne, a spôsobil tak ujmu sebe samému, ale i banke, ktorá s ním v dobrej viere vstúpila do záväzkového vzťahu.
V prípadoch, ktoré zakladajú banke možnosť odstúpiť od zmluvy alebo pozastaviť plnenie klientovi, je práve banka subjektom, ktorý má zákonné povolenie na vykonávanie svojej činnosti (získané posúdením spĺňania odborných a kvalifikačných predpokladov) a je subjektom, ktorý dokáže posúdiť, či zmena skutočností prezentovaných pri uzatváraní zmluvy, môže mať vplyv na plnenie práv a povinností v ďalšom trvaní zmluvného vzťahu ako aj na obozretné správanie sa banky a zachovanie postupu v súlade s požiadavkami odbornej starostlivosti o všetkých klientov banky.
Na dôvažok je potrebné uviesť, že všetky dôvody odstúpenia od zmluvy alebo pozastavenia plnenia voči klientovi sú dôvodmi, ktoré nie sú ovplyvniteľné bankou. Vychádzajú výlučne z negatívneho správania sa klienta pri uzatváraní zmluvy alebo v čase jej trvania, alebo z tzv. dôvodov „vis maior“.
V prípade neexistencie takýchto skutočností nemá banka dôvod, ani zmluvný predpoklad, na nútenie klienta vykonať akýkoľvek úkon voči banke (iný ako štandardne zmluvne dohodnutý), prípadne na vynucovanie sankcií. Mechanizmus sankcii je uplatňovaný výlučne voči klientov, ktorí sa nesprávajú zodpovedne. Vylúčením možnosti ktorejkoľvek zo zmluvných strán ukončiť platnosť‘ a účinnosť uzatvorenej zmluvy by sa zmluvné strany dostali do situácie, kedy aj v prípade, že nemajú vôľu v zmluvnom vzťahu zotrvať, alebo 
zotrvanie v zmluvnom vzťahu je pre nich vylúčené, by bolo zároveň zásahom do zmluvnej voľnosti danej zmluvnej strany a porušením jej práv daných Ústavou Slovenskej republiky.
Ad17/ Podľa názoru Slovenskej obchodnej inšpekcie dojednanie banky a klienta o právomoci rozhodcovského súdu (bod 18. Všeobecných obchodných podmienok) je podmienkou, ktorá upiera spotrebiteľom právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
Slovenská sporiteľňa, a.s. k uvedenému tvrdeniu Slovenskej obchodnej inšpekcie uvádza nasledovné:
Rozhodcovskú doložku nie je možné považovať za neprijateľnú podmienku, resp. vzdanie sa Ústavou SR zaručeného práva na spravodlivý proces z dôvodu, že zákon o bankách podľa ustanovenia § 93b ods. 1 zakotvuje povinnosť bánk ponúknuť svojim klientom neodvolateľný návrh na uzavretie rozhodcovskej zmluvy o tom, že ich prípadné vzájomné spory z obchodov (teda zo zmlúv o úvere) budú rozhodnuté v rozhodcovskom konaní stálym rozhodcovským súdom zriadeným podľa zákona o rozhodcovskom konaní.
Inkorporovaním rozhodcovskej doložky do Všeobecných obchodných podmienok si banka splnila svoju zákonnú povinnosť. Rozhodcovská doložka bola naformulovaná a dojednaná na základe splnenia zákonnej povinnosti banky a ako také nemôže predstavovať neprijateľnú podmienku. Stály rozhodcovský súd Slovenskej bankovej asociácie je zriadený na základe § 67 a nasl. zákona 510/2002 Z. z. o platobnom styku a o zmene a doplnení niektorých zákonov.
Slovenská sporiteľňa, a.s. sa stotožňuje s názormi v mimoriadnom dovolaní Generálneho prokurátora SR a závermi Najvyššieho súdu SR obsiahnutými v rozhodnutí vydanom Najvyšším súdom SR dňa 22.11.2012 v konaní vedenom pod č. k. 3 M Cdo 14/2011 ‚ ktorým na základe mimoriadneho dovolania Generálneho prokurátora SR Najvyšší súd SR zrušil rozhodnutie Okresného a Krajského súdu v Banskej Bystrici s totožným vydaným na podklade takmer totožného skutkového stavu ako v predmetnej veci. Najvyšší súd SR v rozhodnutí vydanom v č. k. 3 M Cdo 14/2011 ako dôvod zrušenia napadnutých rozhodnutí uvádza nedostatočné posúdenie práva spotrebiteľa odstúpiť od rozhodcovskej doložky za porovnateľných podmienok ako podmienok uvedených vo Všeobecných obchodných podmienkach banky: „Zo spisu (č.l. 34 spisu) vyplýva, že bod 4.9.2. všeobecných podmienok ustanovoval, že „klient má právo odmietnuť rozhodcovskú doložku uvedenú v bode 4.9.1. do 30 dní odo dňa účinnosti týchto obchodných podmienok alebo do 30 dní od uzatvorenia zmluvného vzťahu s bankou“. Tento text nasvedčuje tomu, že rozhodcovskou doložkou bolo síce dohodnuté, že spory z daného právneho vzťahu bude prejednávať a rozhodovať rozhodcovský súd, spotrebiteľ mal ale podľa všetkého bodom 4.9.2. všeobecných podmienok založené právo, aby v určenej lehote dodatočne - po uzavretí zmluvy - jednostranne „odmietol rozhodcovskú doložku“ a tým dosiahol akési anulovanie tejto časti dohody zmluvných strán. Predmetný bod mal zrejme nezanedbateľný vplyv na prípadnú právomoc rozhodcovského súdu na prejednanie a rozhodnutie sporov z právneho vzťahu založeného spotrebiteľskou zmluvou. V súlade s § 157 ods. 2 O.s.p. mali preto súdy v odôvodneniach svojich rozhodnutí vysvetliť obsah tohto bodu všeobecných podmienok a uviesť, aké práva a povinnosti z neho vyplývali a (či a) aké právne dôsledky malo toto zmluvné dojednanie na preskúmavanú vec. Súdy nižších stupňov tak ale pri odôvodňovaní svojich rozhodnutí nepostupovali. Napriek vyššie uvedenému nevysvetlili v napadnutých rozhodnutiach dôvod, so zreteľom na ktorý dospeli k záveru, že spotrebiteľ nemal vytvorenú právnu možnosť konať tak, aby sa tejto doložke (jej účinkom) nepodriadil. Ich rozhodnutia sú v tomto zmysle nepreskúmateľné, čo zakladá dôvod na ich zrušenie najvyšším súdom.“
Rozhodcovskú doložku nemožno vo všeobecnosti považovať za neprijateľnú podmienku, a teda ani plnenie priznané rozhodcovským rozsudkom za právom nedovolené alebo odporujúce dobrým mravom. Opačný záver nemožno vyvodiť zo žiadneho prameňa práva, vnútroštátneho ani komunitárneho, vrátane judikatúry ESD, ktorá rozhodcovskú doložku považuje za generálne prípustnú (C-168/05 Milenium).
Záver, že rozhodcovskú doložku nemožno bez ďalšieho považovať za neprijateľnú podmienku, potvrdzuje aj historický a autentický výklad. Novela OZ s účinnosťou od 1. 1. 2008 vložila do § 54 ods. 4 (predtým ods. 3) novú osobitnú skutkovú podstatu - písmeno r), ktoré za neprimeranú podmienku považuje ustanovenie vyžadujúce v rámci dojednanej rozhodcovskej doložky od spotrebiteľa, aby spory s dodávateľom, riešil výlučne v rozhodcovskom konaní. Niekedy býva toto ustanovenie nesprávne interpretované tak, že spôsobuje neplatnosť celej rozhodcovskej doložky. Z gramatického i logického výkladu však vyplýva, že rozhodcovská doložka, v rozsahu, v akom vyžaduje riešenie sporov v rozhodcovskom konaní od dodávateľa, zostáva v platnosti. Uvedené vyplýva:
• z použitého slovného spojenia „ustanovenie ... v rámci rozhodcovskej doložky...“. Z použitej formulácie je zrejmé, že neprijateľná je len príslušná časť rozhodcovskej doložky, nie celá rozhodcovská doložka ako taká;
• z použitej identifikácie subjektu „od spotrebiteľa“ je a contrario zrejmé, že rozhodcovská doložka nie je neplatná v tom rozsahu, v akom vyžaduje riešenie sporov v rozhodcovskom konaní od dodávateľa. Pokiaľ by chcel zákonodarca zneplatniť každú rozhodcovskú doložku vyžadujúcu riešenie sporu v rozhodcovskom konaní, zvolil by širší pojem zahŕňajúci obe zmluvné strany.
Dodávateľ je tak i podľa súčasnej právnej úpravy oprávnený riešiť svoj spor so spotrebiteľom v rozhodcovskom konaní. Tento záver jednoznačne potvrdzuje autentický výklad ustanovenia. Cit. písmeno r) bob do zákona včlenené na základe pozmeňujúceho návrhu poslanca p. Záhumenského s nasledujúcim odôvodnením: „Doterajšie znenie by mohlo spôsobiť pochybnosti, či nedochádza k zneplatneniu všetkých rozhodcovských zložiek. ... Cieľom tejto úpravy je umožniť spotrebiteľom rozhodnúť sa, kde uplatnia svoje práva. Ak by niektoré z ustanovení rozhodcovskej doložky zakladalo výlučne právomoc rozhodovať spor iba v rozhodcovskom konaní, navrhovaná úprava považuje takéto uplatnenie za neprijateľné, čo však nemá za dôsledok zrušenie platnosti celej rozhodcovskej doložky. Spotrebiteľovi, ako aj dodávateľovi ostáva možnosť riešiť spor v zmysle dojednanej rozhodcovskej doložky v rozhodcovskom konaní, ale spotrebiteľ môže svoje práva voči dodávateľovi uplatňovať nie iba v zmysle dojednanej rozhodcovskej doložky, ale ak sa tak rozhodne, aj v občianskoprávnom konaní a zmluvná podmienka, ktorá by mu v tom bránila, bude v zmysle navrhovaného ustanovenia považovaná za neprijateľnú. Uvedené ustanovenie teda v žiadnom prípade nespôsobuje neplatnosť celej rozhodcovskej doložky.“
Zákon č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní v § 1 obsahuje taxatívny negatívny výpočet sporov, ktoré nemožno rozhodovať v rozhodcovskom konaní. Spory týkajúce sa práv spotrebiteľov ani iná skupina sporov, do ktorej by bolo možné zaradiť posudzovaný prípad, medzi nimi uvedené nie sú. Vec naopak spadá pod generálnu klauzulu právomoci rozhodcovských súdov, pretože ide o „majetkový spor vzniknutý z tuzemských a z medzinárodných obchodnoprávnych a občianskoprávnych vzťahov, pričom miesto rozhodcovského konania je v SR. Dojednanie rozhodcovskej doložky v prípade, ktorý zákon explicitne pripúšťa a zároveň nevylučuje, tak nemôže predstavovať neprijateľnú podmienku. 
Z obsahu celkového posúdenia dohodnutej podmienky Slovenskou obchodnou inšpekciou vyplýva, že tá zrejme spochybňuje rozhodcovské konanie ako také.
Ako vyplýva z dôvodovej správy k zákonu o rozhodcovskom konaní, inštitút rozhodcovského konania bol v súčasnej podobe tak ako v ďalších vyše 40 krajinách do nášho právneho poriadku prevzatý na základe Modelového zákona Komisie OSN pre medzinárodné obchodné právo o medzinárodnej komerčnej arbitráži (UNCITRAL) z r. 1985. Pri príprave zákona sa vychádzalo aj zo súhrnnej správy zo stretnutia zástupcov MS SR a Americkej právnickej komory Central and East European Law Initiative, z podrobného komentára k Modelovému zákonu UNCITRAL a z právnych úprav štátov EÚ. Dôvodom, prečo vyspelé krajiny na celom svete prijali právnu úpravu umožňujúcu riešiť majetkové spory cestou arbitráže, s istotou nebolo zabezpečiť účastníkom arbitráže „menej kvalitné“ rozhodnutie ich sporu. Dôvodom naopak boli nespočetné výhody, ktoré rozhodcovské konanie so sebou prináša. Popri odbremenení preťaženého súdnictva ide najmä o: 1/ pružnejšie 
a rýchlejšie konanie, 2/ úsporu nákladov konania, 3/ jednoduchosť a flexibilitu postupov, 4/ špecializáciu prostredníctvom rozhodcov, ktorí sú odborníkmi v danom odvetví, 5/ písomnosť konania. Niet žiadneho objektívneho dôvodu pre „znevažovanie“ inštitútu arbitráže, ktorý má svoje stabilné miesto v právnych poriadkoch všetkých vyspelých štátov a ktorý sa i v SR riadi zákonnými procesnými pravidlami zakotvenými v ZoRK a subsidiárne dokonca v OSP (rovnako ako súdy).
Napokon, aj keby sme teoreticky pripustili, že rozhodcovské konanie zabezpečuje jeho účastníkom menšiu mieru „spravodlivosti“ alebo pre nich predstavuje vzdanie sa určitých práv, či akékoľvek iné negatíva, táto skutočnosť nemôže spôsobiť „nerovnováhu v právach a povinnostiach účastníkov“. Oboch účastníkov sa totiž týka rovnako, obaja sú povinní podrobiť sa rozhodcovskej doložke a pravidlám rozhodcovského konania rovnako. Ak sú akékoľvek práva rozhodcovskou doložkou obmedzené, potom sa toto obmedzenie týka rovnako oboch účastníkov.
Ad18/ K zmluvnej podmienke spočívajúcej v dohode o oznamovaní zmien obchodných podmienok banky uvádzame:
Slovenská sporiteľňa, a.s. poskytuje bankové služby značnému množstvu svojich klientov. Vzhľadom k tomu nie je možné, a to z objektívnych dôvodov oznamovať všetky zmeny (máme teraz na mysli tie, ktoré sú výsledkom zmeny legislatívy a technické zmeny bankového systému) každému zákazníkovi osobitne. Neraz sa totiž stáva, že klient s bankou nekomunikuje, adresu na zasielanie písomnosti banke neoznámi alebo jej neoznámi zmenu tejto dresy.
Máme za to, že každý jeden klient je vopred upovedomený, minimálne zakotvením v zmluvnej dokumentácii, o spôsobe oznamovania zmien. Takýto postup oznamovania zmien veľkému množstvu adresátov je možné podľa nášho názoru nielen v bankovom sektore považovať za štandardný. V súčasnej dobe snáď ani nie je známejší spôsob transparentnejšieho zverejňovania informácií (veľkému počtu adresátov), ako je tomu v prípade zverejnenia na webovom sídle a vo všetkých prevádzkových priestoroch banky. Tento spôsob oznamovania zmien ukladá bankám aj samotný zákon o bankách, v zmysle ktorého o každej zmene svojich obchodných podmienok na vykonávanie obchodov a o zmene cien obchodov je banka alebo pobočka zahraničnej banky povinná informovať spôsobom uvedeným v predchádzajúcej vete.
Považujeme za nevyhnutné zdôrazniť, že informácie o obsahu zmluvných povinností týkajúce sa konkrétneho úverového vzťahu, napríklad informáciu o zmene výšky splátky, ku ktorej dôjde v dôsledku úhrady mimoriadnej splátky úveru, oznamujeme vždy adresne, a to vo forme adresného oznámenia alebo úverového výpisu obsahujúceho túto informáciu. Informácie týkajúce sa úverového vzťahu sme takisto svojim klientov pripravení poskytnúť aj telefonicky cez zradenú službu sporotel alebo prostredníctvom služby internetbanking.
Na základe uvedených skutočností Ústrednému inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie navrhujeme, aby rozhodnutie Slovenskej obchodnej inšpekcie zmenil tak, že správne konanie voči Slovenskej sporiteľni, a.s. zastavuje.
K tomu odvolací orgán uvádza, že nesúhlasí s názorom účastníka konania ohľadom nedostatku právomoci SOI konať a rozhodnúť v danej veci. V zásade treba rozlišovať medzi občianskoprávnou a správnou povahou neprijateľných podmienok v spotrebiteľských zmluvách. V rovine občianskeho práva (na účely občianskeho súdneho konania) má právomoc posudzovať neprijateľné zmluvné podmienky vecne a miestne príslušný súd v zmysle príslušných ustanovení občianskeho práva. Na druhej strane, v rovine správneho práva, má odvolací orgán za to, že túto právomoc má aj orgán štátnej kontroly vnútorného trhu vo veciach ochrany spotrebiteľa. Podľa § 4 ods. 2 v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa predávajúci nesmie spotrebiteľovi upierať právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách, pričom táto norma priamo odkazuje na príslušné ustanovenia Občianskeho zákonníka. Význam tejto odkazovacej normy má zamedziť duplicitnej úprave spotrebiteľských zmlúv v Občianskom zákonníku a aj v zákone o ochrane spotrebiteľa, a preto sa týmto odkazom len uplatňujú ustanovenia spotrebiteľských zmlúv vo veciach neprijateľných zmluvných podmienok v rovine správneho práva ako verejnoprávnej ochrany spotrebiteľa. Následkom porušenia zákazu upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách je uloženie pokuty podľa § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa. Právomoc SOI v oblasti neprijateľných zmluvných podmienok možno odvodiť aj od § 3 ods. 1 zákona č. 128/2002 Z.z. o štátnej kontrole vnútorného trhu vo veciach ochrany spotrebiteľa a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o štátnej kontrole vnútorného trhu“), podľa ktorého orgánom kontroly vnútorného trhu je Slovenská obchodná inšpekcia, ktorá v zmysle § 2 písm. a) cit. zákona zisťuje, či výrobky a služby pri ich predaji a poskytovaní sú v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi, pričom tu opätovne odkazuje aj na Občianky zákonník. Taktiež podľa § 20 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa „Dozor nad dodržiavaním povinností ustanovených týmto zákonom vykonávajú orgány dozoru. Ak nemožno pôsobnosť orgánu dozoru určiť, je na výkon dozoru a kontroly príslušná Slovenská obchodná inšpekcia.“. Odvolací orgán zastáva názor, že skutočne v danom prípade nie je žiadny iný dozorný orgán, ktorý by bol oprávnený vykonávať dozor nad dodržiavaním zákazu podľa § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 cit. zákona, a preto je úplne legitímne tvrdiť, že SOI, ako orgán dozoru nad daným ustanovením zákona, má právomoc na účely správneho konania ako verejno-mocenského pôsobenia v oblasti ochrany spotrebiteľa posúdiť obchodné podmienky účastníka konania v rámci výkonu kontroly. V súvislosti so zabezpečením ochrany spotrebiteľa si totižto orgán dozoru môže podľa § 40 Správneho poriadku urobiť vlastný úsudok o právnej otázke, od ktorej závisí rozhodnutie vo veci, a to aj v prípade, ak o nej môže rozhodovať v samostatnom konaní iný príslušný orgán, čo sa vzťahuje aj na prípadnú neprijateľnosť podmienky v zmysle § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka. Predmetom kontroly v danej veci bolo posúdenie samotného charakteru zmluvných podmienok z toho hľadiska, či sú spôsobilé vytvoriť značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a teda či ich možno z uvedeného hľadiska považovať za neprijateľné v zmysle úpravy Občianskeho zákonníka. Odvolací orgán nemá pochybnosti o právomoci SOI konať a rozhodovať v danej veci, o čom svedčí aj skutočnosť, že súdy SR v rámci preskúmania rozhodnutia správneho orgánu v týchto prípadoch nevyslovili absenciu kompetencie SOI posudzovať obchodné podmienky za účelom ochrany spotrebiteľa v zmysle § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 cit. zákona (viď napr. rozsudok Krajského súdu v Košiciach sp.zn. 6S/21/2012-66, a rozsudok Krajského súdu v Košiciach sp.zn. 6S/5384/2010-26).
Odvolací orgán taktiež popiera, že v správnom konaní sa jedná o rozhodovanie sporov zo zmluvných vzťahov bánk alebo pobočiek zahraničných bánk a ich klientov. Ešte raz zdôrazňuje, že túto právomoc majú len všeobecné súdy alebo iné orgány podľa osobitných predpisov. Avšak opäť treba brať zreteľ na oblasť správneho práva, kde právny poriadok SR taktiež počíta s určitou kontrolou aj vo vzťahu k zmluvným podmienkam, pokiaľ sa jedná o ochranu spotrebiteľa na vnútornom trhu. Taktiež sa nemožno stotožniť s názorom účastníka konania, že žiadne iné orgány okrem súdov nie sú oprávnené rozhodovať o právnych veciach patriacich do výlučnej právomoci súdov, a to ani prejudiciálne, pričom takouto právnou vecou je aj posudzovanie platnosti zmluvných ustanovení. Odvolací orgán totiž poukazuje na skutočnosť, že v rámci správneho konania o uložení pokuty pre porušenie § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa, orgán dozoru neprejednáva a nerozhoduje spory, nakoľko v danom prípade nejde o sporové konanie, pretože v ňom vystupuje len jeden účastník konania. Nemožno si teda zamieňať podstatu a charakter občianskeho súdneho konania s konaním správnym, nakoľko sa jedná o dva odlišné procesy, pričom jeden má prevažne súkromnoprávny charakter, pričom ten druhý rýdzo verejnoprávny.
Vo vzťahu k námietke účastníka konania, že SOI pri posudzovaní skutkového a právneho stavu nepostupovala v súlade s platnými a účinnými právnymi predpismi EÚ a Slovenskej republiky uvádza, že z úpravy § 53 ods. 1, 2 a 3 Občianskeho zákonníka vyplýva, že spotrebiteľské zmluvy nesmú obsahovať ustanovenia, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán a v neprospech spotrebiteľa. To neplatí, ak ide o zmluvné podmienky, ktoré sa týkajú hlavného predmetu plnenia a primeranosti ceny, ak tieto zmluvné podmienky sú vyjadrené určito, jasne a zrozumiteľne alebo ak boli neprijateľné podmienky individuálne dojednané. Odvolací orgán zastáva názor, že po dôkladnom preskúmaní podkladov pre vydanie rozhodnutia a dôslednom preštudovaní odobratých Zmlúv o splátkovom úvere zo dňa 10.10.2011, 12.05.2012 a 08.11.2012 sa nejedná o zmluvné podmienky týkajúce sa hlavného predmetu plnenia a primeranosti ceny, nakoľko správny orgán neposudzoval hlavný predmet plnenia (poskytovanie úveru) ani cenu, za ktorú bol poskytovaný, ale ostatné podmienky poskytovania úverovej zmluvy ako aj Obchodné podmienky pre poskytovanie  Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom a Všeobecné obchodné podmienky. Taktiež odvolací orgán poukazuje na fakt, že za individuálne dojednané zmluvné ustanovenia sa nepovažujú také, s ktorými mal spotrebiteľ možnosť oboznámiť sa pred podpisom zmluvy, ak nemohol ovplyvniť ich obsah. Ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané. Odvolací orgán má za to, že vyššie uvedené zmluvné ustanovenia napĺňajú znaky neprijateľnosti zmluvných podmienok, nakoľko sa jednalo o účastníkom konania predformulované zmluvné ustanovenia, s ktorými spotrebiteľ síce má možnosť sa oboznámiť, ale v zásade nemôže ovplyvniť ich obsah, z čoho vyplýva, že medzi účastníkom konania a spotrebiteľmi tieto neboli individuálne dojednané, pričom účastníkom konania ani nebol preukázaný opak. Zároveň má odvolací orgán za to, že v zmysle predmetných znakov neprijateľnosti to-ktoré zmluvné ustanovenie nemusí priamo a výslovne ukladať konkrétne povinnosti alebo priznávať konkrétne práva, ale podstatné pre jeho posúdenie z hľadiska neprijateľnosti je práve schopnosť spôsobiť značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa. Odvolací orgán ďalej uvádza, že predmetom kontroly v danej veci bolo posúdenie samotného charakteru zmluvných podmienok z toho hľadiska, či sú spôsobilé vytvoriť značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, a teda či ich možno z uvedeného hľadiska považovať za neprijateľné v zmysle úpravy Občianskeho zákonníka. V zmysle § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa má každý spotrebiteľ právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách, a ako upretie tohto práva odvolací orgán hodnotí už samotné dojednanie neprijateľnej podmienky v zmluvných ustanoveniach, s ktorými spotrebiteľ mal možnosť sa pred podpisom zmluvy oboznámiť, ale nemohol ovplyvniť ich obsah. Pre posúdenie neprijateľnosti zmluvnej podmienky je rozhodujúce, že podmienka je objektívne spôsobilá poškodiť spotrebiteľa a nie je rozhodujúca vôľa zmluvných strán, ako ani skutočnosť, či takáto podmienka už bola zo strany účastníka konania voči konkrétnemu spotrebiteľovi reálne použitá. Odvolací orgán uvádza, že pri posudzovaní neprijateľnosti predmetných zmluvných podmienok považoval za rozhodujúce, či tá-ktorá podmienka je objektívne spôsobilá poškodiť spotrebiteľa, pričom nie je rozhodujúca vôľa zmluvných strán, a to aj v zmysle existujúcej rozhodovacej činnosti súdov SR (napr. Rozhodnutie Okresného súdu v Prešove zo 16. augusta 2010 č. k. 17C/112/2010, Rozhodnutie Krajského súdu v Prešove z 29. júna 2011 č. k. 2Co/137/2010). Odvolací orgán tiež dodáva, že v rámci napadnutého rozhodnutia nehodnotil prípadnú platnosť zmlúv ani nevyslovoval žiadne závery o ich neplatnosti, ale posudzoval charakter zmluvných podmienok účastníka konania z pohľadu ich možného dopadu na chránené práva spotrebiteľa. Odvolací orgán ohľadom námietky účastníka konania, ktorou spochybňuje neprijateľnú podmienku z hľadiska absencie individuálneho dojednania uvádza, že v zmysle § 53 ods. 3 Občianskeho zákonníka, ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané. V danej súvislosti tiež správny orgán poukazuje na čl. 3 ods. 2 smernice Rady č. 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, v zmysle ktorého sa podmienka nepovažuje za individuálne dohodnutú, ak bola navrhnutá vopred a spotrebiteľ preto nebol schopný ovplyvniť podstatu podmienky, najmä v súvislosti s predbežne formulovanou štandardnou zmluvou. Skutočnosť, že určité aspekty podmienky alebo jedna konkrétna podmienka boli individuálne dohodnuté, nevylučuje uplatňovanie tohto článku na zvyšok zmluvy, ak celkové hodnotenie zmluvy naznačuje, že aj napriek tomu ide o predbežne formulovanú štandardnú zmluvu. Keď predajca alebo dodávateľ vznesie námietku, že štandardná podmienka bola individuálne dohodnutá, musí o tom podať dôkaz, čo v danom prípade dodržané nebolo. Správny orgán tiež poukazuje na existujúcu judikatúru Súdneho dvora, v zmysle ktorej systém ochrany zavedený smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa nachádza v nerovnom postavení voči predávajúcemu alebo poskytovateľovi, čo sa týka jednak vyjednávacej právomoci, ako aj úrovne informovanosti, čo ho vedie k tomu, že pristúpi na podmienky vopred vyhotovené predávajúcim alebo poskytovateľom, bez toho, aby mohol ovplyvniť ich obsah (rozsudok zo dňa 27.06.2000, Océano Grupo Editorial a Salvat Editores,C‑240/98 až C‑244/98, Recueil, s. I‑4941, bod 25). Odvolací orgán napokon konštatuje, že úvahy účastníka konania ohľadom výkladu § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa považuje za špekulatívne, a preto sa k nim bližšie nebude vyjadrovať, nakoľko už vyššie bola dôkladne odôvodnená právomoc SOI konať v danej veci.
Odvolací orgán reaguje aj na tvrdenie účastníka konania, že rozhodnutie SOI je arbitrárne, neodôvodnené a založené na svojvôli z dôvodu, že SOI nedostatočným spôsobom zistila predpoklady a skutočnosti potrebné na úplné a presvedčivé posúdenie zmluvných podmienok. Odvolací orgán sa nestotožňuje s námietkou účastníka konania, nakoľko zistenie skutočností potrebných na úplné a presvedčivé posúdenie zmluvných podmienok prebiehalo spoľahlivo a riadne vykonanými kontrolami zo dňa 26.03.2013 a 09.07.2013. Na základe záväzného pokynu z kontroly vykonanej dňa 26.03.2013 boli SOI zaslané 3 spotrebiteľské zmluvy – Zmluvy o splátkovom úvere uzavreté v rokoch 2011 a 2012 spolu s formulármi, Obchodné podmienky Slovenskej sporiteľne, a.s. pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom a Všeobecné obchodné podmienky za účelom ich posúdenia. Kontrolou zo dňa 09.07.2013 bol, okrem iného, kontrolovaný aj súlad zmluvy so všeobecne záväznými právnymi predpismi, kde boli vypísané konkrétne ustanovenia zmlúv, ktoré boli subsumované pod príslušné ustanovenie zákona o ochrane spotrebiteľa a aspoň stručne odôvodnené, v čom spočíva ich neprijateľnosť. Odvolací orgán nepozná ešte vhodnejší spôsob, akým by bolo možné v danom prípade získať podklady pre vydanie rozhodnutia v správnom konaní, ako odobratím zmlúv, Obchodných podmienok a Všeobecných zmluvných podmienok priamo od kontrolovaného subjektu v rámci výkonu kontroly inšpektormi SOI. Ide o štandardný postup SOI pri výkone kontroly, ktorý je rokmi overený a zaužívaný, a preto odvolací orgán považuje predmetnú námietku účastníka konania za účelovú a nedôvodnú. Čo sa týka neodôvodnenosti a arbitrárnosti vo vzťahu ku konkrétnej zmluvnej podmienke, tým sa odvolací orgán venuje pri námietkach účastníka konania vo vzťahu k týmto konkrétnym zmluvným podmienkam.
K výške uloženej pokuty a tvrdeniu účastníka konania, že táto je neodôvodnená a neprimeraná s prihliadnutím na všetky skutočnosti a mieru disproporcie medzi výškou potenciálne spôsobenej ekonomickej ujmy a výškou pokuty, odvolací orgán uvádza nasledovné. Pri určení výšky pokuty bolo v zmysle § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa prihliadnuté najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia zákazu ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu a upierať spotrebiteľovi práva podľa § 3 ods. 3 (právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách) zákona o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán pri určení výšky pokuty vzal do úvahy, že neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľskej zmluve, obsah ktorých spotrebiteľ zásadným spôsobom neovplyvňuje, účastník konania upiera spotrebiteľovi jeho legitímne práva a v neprospech spotrebiteľa spôsobuje hrubú nevyváženosť zmluvného vzťahu. Pri posudzovaní zmluvných podmienok sa orgán dozoru riadil aj závermi Súdneho dvora, podľa ktorého „... systém založený Smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ je v slabom postavení zoči-voči predajcovi alebo dodávateľovi, a to pokiaľ ide o jeho kúpnu silu, ako aj pokiaľ ide o jeho úroveň poznania. To vedie spotrebiteľa k prijatiu podmienok navrhnutých vopred predajcom alebo dodávateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť obsah podmienok.“ [Oceáno Grupo Editorial SA v. Roció Murciano Quintero (C-240/98) and Salvat Editores SA v. José M. Sánchez Alcón Prades (C-241/98), José Luis Copano Badillo (C-242/98), Mohammed Berroane (C-243/98) and Emilio Viňas Feliú (C-244/98). Judgment of 27 June 2000, § 25]. Vo vzťahu k miere zavinenia bolo prihliadnuté na skutočnosť, že účastník konania objektívne bez ohľadu na zavinenie zodpovedá za dodržiavanie zákonom stanovených povinnosti. Odvolací orgán taktiež prihliadol na značné množstvo neprijateľných podmienok v spotrebiteľskej zmluve, na ich obsah, ako aj na mieru, akou neprimerane a závažným spôsobom zasahujú do práv a oprávnených záujmov spotrebiteľa. Taktiež nebola opomenutá skutočnosť, že účastník konania pôsobí a poskytuje svoje služby na celom území Slovenskej republiky, má značné množstvo spotrebiteľov, ktorí mohli byť jeho zmluvnými podmienkami dotknutí. Neprijateľnými zmluvnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách a uložením povinnosti bez právneho dôvodu účastník konania vytváral u spotrebiteľov stav právnej neistoty a pochybnosti o skutočnom obsahu zmluvných podmienok. Konaním účastníka konania došlo k zásahu do práv spotrebiteľa, a to ako vo vzťahu k spôsobu a rozsahu informovania spotrebiteľov o niektorých podmienkach zmluvného vzťahu, tak aj vytvorením nerovnováhy vo vzájomných vzťahoch použitím podmienok, ktoré môžu spotrebiteľov zo strany predávajúceho  poškodiť.
K námietkam účastníka konania, že SOI nesprávne právne posúdila dotknuté zmluvné podmienky, odvolací orgán uvádza nasledovné:
I. - V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 7. bolo uvedené: „Zmluvné strany sa dohodli, že ich vzájomné právne vzťahy sa budú podľa § 262 Obchodného zákonníka, spravovať podľa príslušných ustanovení Obchodného zákonníka.“
Odvolací orgán zastáva názor, že z formy a obsahu posudzovaných úverových zmlúv niet žiadnych pochybností o tom, že sú to spotrebiteľské zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Na tieto úverovými zmluvami založené právne vzťahy sa vzťahuje prednostne právna úprava zákona o spotrebiteľských úveroch bez ohľadu na to, či zmluva o úvere je tzv. absolútny obchod podľa Obchodného zákonníka. S poukazom na vyššie uvedené, vychádzajúc zo zásady lex specialis derogat legi generali, podľa ktorej špeciálna úprava, ktorou v danom prípade je zákon o spotrebiteľských úveroch, ako i ustanovenie § 52 a nasl. OZ má prednosť pred všeobecnou, ktorou je Obchodný zákonník, je nevyhnutné právne vzťahy založené zmluvami o spotrebiteľskom úvere vždy posudzovať podľa ustanovení OZ a príslušných ustanovení zákona o spotrebiteľských úveroch. Odvolací orgán má za to, že favorizovanie režimu OBZ v predmetných úverových zmluvách pred právnymi predpismi určenými na ochranu spotrebiteľa neprimerane znevýhodňuje spotrebiteľa. Zároveň však odvolací orgán dodáva, že nespochybňuje uplatnenie režimu Obchodného zákonníka, nakoľko len tento upravuje zmluvu o úvere, ktorá patrí k absolútnym obchodom, keďže Občiansky zákonník takýto zmluvný typ neupravuje. Avšak aj v zmysle platnej judikatúry je potrebné vychádzať z toho, že právny rámec Obchodného zákonníka nemožno aplikovať na spotrebiteľské zmluvy v plnom rozsahu. V tomto prípade je nevyhnutné použiť aj príslušné predpisy občianskeho práva napríklad v situácii, ktorá nie je upravená zmluvou o úvere podľa Obchodného zákonníka. OBZ navyše v ustanoveniach o omeškaní dlžníka jasne ustanovuje, že „Ak záväzok vznikol zo spotrebiteľskej zmluvy a dlžníkom je spotrebiteľ, možno dohodnúť úroky z omeškania najviac do výšky ustanovenej podľa predpisov občianskeho práva.“. Dôraz na uplatňovanie predpisov občianskeho práva v spotrebiteľských zmluvách deklaruje aj ustanovenie § 52 ods. 2 Občianskeho zákonníka: „Ustanovenia o spotrebiteľských zmluvách, ako aj všetky iné ustanovenia upravujúce právne vzťahy, ktorých účastníkom je spotrebiteľ, použijú sa vždy, ak je to na prospech zmluvnej strany, ktorá je spotrebiteľom. Odlišné zmluvné dojednania alebo dohody, ktorých obsahom alebo účelom je obchádzanie tohto ustanovenia, sú neplatné.“ Účastník konania teda bol povinný neopomenúť predpisy občianskeho práva pri zmluvnom vzťahu, v ktorom jednou zo strán je spotrebiteľ.
Uvedenej konštrukcii dal za pravdu aj Krajský súd v Žiline, ktorý na odvolanie žalobcu proti zamietajúcej časti rozsudku uznesením z 2. decembra 2008, sp.zn. 8 Co 251/2008, rozsudok okresného súdu vo výroku o úrokoch z omeškania a súvisiacom výroku o trovách konania zrušil a vec mu vrátil na ďalšie konanie, pričom sa nestotožnil s názorom prvostupňového súdu o posúdení vzťahu účastníkov konania podľa Obchodného zákonníka. Poukázal na ustanovenie § 23a ods. 2 v tom čase účinného zákona č. 634/1992 Zb. o ochrane spotrebiteľa a zdôraznil, že právny vzťah založený zmluvou o spotrebiteľských úveroch je občiansko-právnym vzťahom. Ďalej uviedol, že neprijateľné podmienky dojednané v zmluve ohľadne úroku z omeškania pre prípad riadneho nesplácania dlžnej zmluvy sú v rozpore s dobrými mravmi. Pretože sa jednalo o typovú zmluvu (§ 23a v tom čase účinného zákona č. 634/1992 Zb. o ochrane spotrebiteľa ku dňu uzavretia zmluvy, t.j. 15.11.2000), nesmela zmluva obsahovať neprimerané podmienky na škodu spotrebiteľa. Uviedol, že prvostupňový súd mal na úroky z omeškania aplikovať ustanovenie § 517 OZ v spojení s § 3 Nariadenia vlády SR č. 87/1995 Z. z. Z uvedených dôvodov zrušil rozsudok prvostupňového súdu v časti úrokov z omeškania a súvisiacom výroku o náhrade trov konania. 
Obdobne rozhodol tiež Krajský súd v Trnave v rozhodnutí č. 24Co/130/2011 zo dňa 6.3.2012, keď potvrdil právny názor prvostupňového súdu, v zmysle ktorého právny vzťah medzi účastníkmi založený predmetnou zmluvou o úvere je nevyhnutné posudzovať podľa zákona o spotrebiteľských úveroch v znení účinnom v čase uzavretia zmluvy bez ohľadu na to, že zmluva o úvere je tzv. absolútny obchod (§ 261 ods. 3 písm. d) OBZ).
Keďže Obchodný zákonník aplikáciu právnej úpravy inštitútu spotrebiteľských zmlúv nevylučuje, ani komplexne neupravuje osobitným spôsobom a ide o kogentné ustanovenie Občianskeho zákonníka, je nevyhnutné ju v skutkovo relevantných právnych vzťahoch aplikovať, pričom nie je relevantné, či ide o relatívny obchodný záväzkový vzťah, absolútny obchodný záväzkový vzťah alebo fakultatívny obchodný záväzkový vzťah. Táto téza vyplýva aj z eurokonformného výkladu, ktorý možno odvodiť zo smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách. V preambule uvedenej smernice je uvedené „... účinnejšia ochrana spotrebiteľa sa môže dosiahnuť prijatím jednotných zákonných pravidiel v záležitostiach nekalých podmienok; pretože tieto pravidlá by mali platiť na všetky zmluvy uzavreté medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi; keďže medzi iným, zmluvy týkajúce sa zamestnania, zmluvy týkajúce sa nástupníckych práv, zmluvy týkajúce sa rodinného práva a zmluvy týkajúce sa dohôd o včlenení a organizácii spoločností alebo partnerstve, sa musia vylúčiť z rozsahu platnosti tejto smernice;“. Ustanovenie preambuly teda upravuje generálnu klauzulu pôsobnosti predmetnej smernice (tieto pravidlá by mali platiť na všetky zmluvy uzavreté medzi predajcami alebo dodávateľmi a spotrebiteľmi) a taktiež jej negatívne vymedzenie (zmluvy týkajúce sa zamestnania, zmluvy týkajúce sa nástupníckych práv, zmluvy týkajúce sa rodinného práva a zmluvy týkajúce sa dohôd o včlenení a organizácii spoločností alebo partnerstve, sa musia vylúčiť z rozsahu platnosti tejto smernice). Z uvedeného je zrejmé, že aj absolútny obchod (zmluva o úvere) uzavretá podľa OBZ musí v prípade, ak je jednou zo zmluvných strán spotrebiteľ, reflektovať potrebu úpravy spotrebiteľských zmlúv v zmysle ustanovení Občianskeho zákonníka.
Na základe deklarovaných skutočností možno vyvodiť záver, že použitie Obchodného zákonníka v spotrebiteľských zmluvách je možné len v rámci ustanovení úverovej zmluvy, ako zmluvného typu upraveného výlučne OBZ (absolútny obchod). Naproti tomu, ostatné právne inštitúty v spotrebiteľských zmluvách sa musia spravovať režimom Občianskeho zákonníka, resp. normami občianskeho práva, ktoré poskytujú spotrebiteľovi, ako slabšej zmluvnej strane vyššiu úroveň právnej ochrany, nakoľko v danom prípade je nevyhnutné brať zreteľ na povahu subjektov právneho vzťahu.
II. - V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. II. Poplatky v bode 2. bolo uvedené: „Poplatok za upomienku je vo výške 25 EUR za každú vystavenú upomienku.“
V danom prípade odvolací orgán zastáva názor, že v poplatku 25 € za každú upomienku je zahrnutá aj zmluvná pokuta ako sankcia za nesplnenie svojho záväzku včas, nakoľko táto účastníkom konania fixne stanovená suma je neprimeraná k náhrade nákladov banky. Účastník konania ani v odvolaní presne nevymedzil, ktoré všetky náklady banky sú zahrnuté v predmetnej sume – poplatok za upomienku. Uvádza ich len príkladmo: najmä náklady banky za vyhotovenie a zaslanie upomienky, náklady spojené so zasielaním informácii do spoločného úverového registra, sledovaním ďalšieho správania dlžníka a podobne, pričom žiadnym spôsobom svoje tvrdenie neopiera o presnú výšku nákladov. Zmluvné dojednanie žiadnym spôsobom neobmedzuje veriteľa, chýba racionálny základ o ktorý sa opiera výpočet výšky náhrady za upomienku a naviac banka môže tieto sankcie aplikovať a svojvoľne určovať ich počet, čím dochádza k neúmernému navyšovaniu dlhu spotrebiteľa o neexistujúce náklady, resp. o náklady, ktoré spotrebiteľovi nie sú transparentne vyčíslené. Odvolací orgán upriamuje pozornosť aj na absenciu napr. odstupňovania poplatku za upomienku podľa výšky spotrebiteľského úveru alebo podľa doby, ktorá ostáva spotrebiteľovi do splatenia celého úveru, prípadne iné relevantné skutočnosti, ktoré by mohli mať vplyv na výšku poplatku za upomienku. Naopak, tento je určený bankou fixne, bez racionálneho odôvodnenia.
Odvolací orgán poukazuje na stanovisko vyjadrené v rozhodnutí Krajského súdu v Prešove 18Co 109/2011 zo dňa 21.11.2012, v ktorom súd konštatoval, že znaky neprijateľnej podmienky napĺňa nielen podmienka, ktorá je neprimeraná, ale aj podmienka, ktorá je neurčitá alebo je v rozpore s „ratio legis“ zákonného ustanovenia, podľa ktorého bola dojednaná. Za neprijateľnú možno považovať aj zmluvnú podmienku, ktorá vyjadruje finančný záväzok spotrebiteľa za plnenie, ktoré mu po materiálnej stránke nie je dodané a slúži v skutočnosti záujmom dodávateľa (tzv. teória skutočného plnenia spomínaná najčastejšie s poplatkami v spotrebiteľských úverových vzťahoch). Odvolací orgán v súlade s vyššie uvedeným odôvodnením konštatuje, že predmetnú OP považuje za neprijateľnú v zmysle § 53 ods. 1 a § 53 ods. 4 písm. k) OZ.
III. - V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 2., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 3. bolo uvedené: „Dlžník vyhlasuje, že sa oboznámil so súčasťami Úverovej zmluvy, ktorými sú VOP, Úverové podmienky, Sadzobník a podmienky určené Zverejnením, za ktorých sa Bankový produkt v zmysle Úverovej zmluvy poskytuje, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať. Pre účely Úverovej zmluvy sa VOP rozumejú Všeobecné obchodné podmienky vydané Bankou s účinnosťou od 01.08.2002 a Úverovými podmienkami Obchodné podmienky Banky pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom účinné od 01.07.2007. Dlžník ďalej vyhlasuje, že bol Bankou informovaný o skutočnostiach podľa § 37 ods. 2 Zákona o bankách. Dlžník vyhlasuje tiež, že pred podpisom tejto zmluvy bol zo strany Banky písomne informovaný o zmluvných podmienkach a podľa § 4 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, a to prostredníctvom Formuláru pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere.“
V danom prípade odvolací orgán vychádza z charakteru spotrebiteľských zmlúv ako tzv. adhéznych (typových) zmlúv, ktoré sú vopred naformulované zo strany predávajúceho – účastníka konania a ktoré spotrebiteľ nemá možnosť ovplyvniť, resp. táto možnosť je len nepatrná - zanedbateľná. Právna relevancia predmetnej zmluvnej podmienky v rámci typovej zmluvy je preto prinajmenšom pochybná a z pohľadu odvolacieho orgánu jej neprijateľnosť spočíva v tom, že spôsobuje nerovnováhu zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, nakoľko u priemerného spotrebiteľa vyvoláva oprávnený dojem, že takýmto prehlásením v zmluve nemá nárok na právnu ochranu. Je nepochybné, že uvedená zmluvná podmienka sa snaží preniesť dôkazné bremeno na stranu spotrebiteľa v otázkach oboznámenia sa so súčasťami Úverovej zmluvy, súhlasu s nimi a záväzku dodržiavať ich ako aj v otázkach vyhlásenia, že spotrebiteľ bol zo strany banky informovaný o skutočnostiach podľa § 37 ods. 2 zákona o bankách a o zmluvných podmienkach podľa § 4 zákona o spotrebiteľských úveroch. Naopak v zmysle § 4 a § 5 zákona o spotrebiteľských úveroch je dôkazné bremeno na veriteľovi - účastníkovi konania, ktorý musí posúdiť s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver. Veriteľovi teda tieto povinnosti ukladá priamo zákon, a preto nemožno akceptovať zmluvnú podmienku, ktorá vzbudzuje u spotrebiteľa dojem, že podpisom zmluvy sa zaväzuje preniesť na seba dôkazné bremeno, ktoré má podľa zákona druhá zmluvná strana. Námietka účastníka konania, že oprávnenie zmluvných strán určiť časť obsahu zmluvy s odkazom na obchodné podmienky vyplýva z príslušných ustanovení OZ, OBZ a zákona o bankách nič nemení na tom, že spôsob, akým účastník konania naformuloval predmetnú obchodnú podmienku vytvára dojem, že spotrebiteľ sa v prípade porušenia zmluvy alebo iného sporu nemôže domôcť zodpovedajúcej ochrany, nakoľko jasne vyhlásil, že sa oboznámil so súčasťami úverovej zmluvy, súhlasí s nimi a zaväzuje sa ich dodržiavať (to isté platí aj pre poslednú a predposlednú vetu uvedenej OP).  Predmetná podmienka má pre spotrebiteľa neprijateľný účinok vo vzťahu k potenciálnemu uplatneniu jeho práv na súde a u iných štátnych orgánov, keďže spotrebiteľ už len v dôsledku predmetnej zmluvnej podmienky môže byť odradený od prípadného podania podnetov alebo návrhov štátnym orgánom.
Ku konštatovaniu Najvyššieho súdu ČR (sp.zn. 33 Cdo 2547/2011) odvolací orgán uvádza, že predmetom sporu bolo prevzatie pôžičky žalobcom od žalovaného, avšak odvolací orgán nijako nespochybňuje existenciu zmluvy o splátkovom úvere. Dôvodom prečo je zmluvná podmienka vyhodnotená ako neprijateľná, je prenášanie dôkazného bremena na spotrebiteľa vo veciach, kde táto povinnosť jasne vyplýva účastníkovi konania – banke priamo zo zákona o spotrebiteľských úveroch. 
Taktiež je potrebné poukázať na to, že priemerný spotrebiteľ nie je schopný poňať také množstvo odborných informácií, ktoré sa nachádzajú v dokumentoch účastníka konania (Všeobecné obchodné podmienky - 44 strán, Obchodné podmienky Banky pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom - 22 strán, samotná Zmluva o splátkovom úvere – 4 až 6 strán, Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere - 3 strany; všetko vo formáte A4), a preto ho zaväzovať predmetnou OP, že pochopil obsah zmluvy a súhlasí s ním je v rozpore s podstatou ochrany spotrebiteľa. Odvolací orgán poukazuje na skutočnosť, že v rámci svojej rozhodovacej praxe sa bežne stretáva s prípadmi, keď spotrebitelia nerozumejú podstate a ani právnym účinkom zmluvných podmienok, s ktorými vyjadrili súhlas. Taktiež nie je fyzicky možné, aby sa spotrebiteľ oboznámil s takým kvantom, často aj náročných odborných termínov, ako je vyššie uvedené, čo aj samotným zamestnancom SOI trvalo niekoľko dní.
Zvlášť neprijateľná je zmluvná podmienka v časti „Dlžník ďalej vyhlasuje, že bol Bankou informovaný o skutočnostiach podľa § 37 ods. 2 Zákona o bankách.“ Odvolací orgán je toho názoru, že požadovať od priemerného spotrebiteľa, aby vyhlásil informovanosť s takto koncipovanými skutočnosťami je absurdná, nakoľko účastník konania si nedal ani toľko námahy, aby údaje podľa § 37 ods. 2 zákona o bankách riadne vypísal. Takto formulovanú podmienku nepochopí vždy ani právnik, nakoľko je len malý predpoklad, že bude poznať znenie predmetného ustanovenia, a teda, je veľmi nepravdepodobné, že jeho vyhlásenie, ohľadom informovanosti bude relevantné.
Odvolací orgán opätovne poukazuje na charakter adhéznych zmlúv, ktoré sú ponúknuté spotrebiteľom na podpis ako vopred naformulované zmluvy. Preto pokiaľ tento chce uzavrieť predmetnú zmluvu má na výber, buď ju podpísať alebo odmietnuť uzavretie takejto zmluvy, čoho výsledkom je v danom prípade nemožnosť získať spotrebiteľský úver.
IV. - V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 6. bolo uvedené: „Všetky právne vzťahy vyslovene neupravené v Úverovej zmluve, a ak je k Úverovej zmluve dohodnuté Poistenie k Úveru a súčasťou dokumentu je časť II., tiež bod 4. a 5. v časti II. tohto dokumentu, sa budú riadiť príslušnými ustanoveniami Úverových podmienok, VOP, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverovej zmluvy zo dňa 10.10.2011, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 4., úverových zmlúv zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. III. Záverečné ustanovenia v bode 5. bolo uvedené: „Spôsob, postup a ďalšie podmienky podávania a vybavovania reklamácií sa riadia ustanoveniami Úverovej zmluvy, Úverových podmienok, VOP, Reklamačného poriadku, Obchodným zákonníkom a ostatnými právnymi predpismi, a to v poradí.“
Odvolací orgán sa už k týmto zmluvným podmienkam dostatočne vyjadril v bode I. vyjadrenia k námietkam účastníka konania, a preto len odkazuje na svoju vyššie uvedenú argumentáciu.
V. - V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.2. bolo uvedené: „Pri splácaní Pohľadávky Banky sa z došlých súm uhrádzajú jednotlivé záväzky Dlžníka v tomto poradí: splatné Poplatky a náklady Banky súvisiace s Úverom v poradí od najskôr splatného záväzku, Úroky z omeškania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z omeškania, Úroky z prečerpania podľa poradia od najskôr splatného Úroku z prečerpania, úroky podľa poradia od najskôr splatného úroku a istina Úveru. Ak má Banka splatné Pohľadávky voči Dlžníkovi, príp. Garantovi aj na základe iných Zmlúv, poradie splatenia Pohľadávok je oprávnená určiť Banka.“
Odvolací orgán v kontexte vyššie uvedenej argumentácie (v bode III. vyjadrenia) ohľadom adhéznych (typových) zmlúv, ktoré sú príznačné pre spotrebiteľské zmluvy odmieta tvrdenie účastníka konania, že ust. § 566 ods. 2 Občianskeho zákonníka možno obísť odvolaním sa na skutočnosť, že dlžník určil čiastočné plnenie peňažného dlhu inak - čo je v podstate v jeho neprospech. Taktiež je potrebné vylúčiť aplikáciu § 330 ods. 2 Obchodného zákonníka, ktorým sa účastník konania opätovne snaží podriadiť spotrebiteľskú zmluvu pod režim obchodného práva, pričom v danom prípade ide o úpravu zjavne v neprospech spotrebiteľa. Odvolací orgán už zreteľne a jasne poukázal na irelevantnosť aplikácie ustanovení OBZ nad rámec ustanovení zmluvy o úvere (ako absolútneho obchodu) v prípade spotrebiteľských zmlúv. Pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa totiž plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky (režim občianskeho práva), čo je pre spotrebiteľa výhodnejšie, ako keď pri plnení peňažného záväzku sa započíta platenie najprv na úroky a potom na istinu (režim obchodného práva). Odvolací orgán je toho názoru, že v danom prípade smeruje právna argumentácia účastníka konania k exemplárnemu príkladu obchádzania režimu Občianskeho zákonníka jeho nahradením ustanoveniami Obchodného zákonníka, čo je zjavne v neprospech spotrebiteľa. Uvedenú skutočnosť dokazuje aj ust. § 54 ods. 1 Občianskeho zákonníka, podľa ktorého zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Dôvody účastníka konania, prečo nemožno aplikovať na úverový vzťah založený zmluvou o úvere ust. § 566 ods. 2 OZ považuje odvolací orgán za irelevantné, nakoľko tu opäť v celom rozsahu platí úvaha, že spotrebiteľské zmluvy bez ohľadu na povahu zmluvného vzťahu, požívajú ochranu spotrebiteľovi priznanú v príslušných ustanoveniach Občianskeho zákonníka. Svedčí o tom aj ust. § 54 ods. 1 OZ, v zmysle ktorého sa zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ sa najmä nemôže vopred vzdať svojich práv, ktoré mu tento zákon priznáva, alebo si inak zhoršiť svoje zmluvné postavenie.
Odvolací orgán poukazuje na rozhodnutie Krajského súdu v Prešove 6 CO 39/2011 zo dňa 20.09.2011, ktorým súd prelomovo ustálil, že „ak zmluvná podmienka pripúšťa ľubovôľu dodávateľa v tak závažnej otázke, akou je rozhodovanie o účele platby spotrebiteľa, a teda svojvoľné rozhodovanie o výške nielen príslušenstva, ale v konečnom dôsledku aj o výške samotnej istiny pohľadávky, nerešpektujúc pritom určenie účelu platby zo strany spotrebiteľa, je zmluva v tejto časti hrubo nevyvážená. Ustanovenie zmluvy vedúce k opísanému stavu je v neprospech spotrebiteľa a pokiaľ nie je spotrebiteľom osobitne vyjednané, ale je v rámci kontraktácie ustálené v režime tzv. štandardnej typovej (adhéznej) zmluvy, ide vždy o neprijateľnú zmluvnú podmienku. Nevyváženosť iba podčiarkuje, že vzťah sa v otázke plnenia stáva pre spotrebiteľa netransparentným a konanie dodávateľa až nepredvídateľným.“
Odvolací orgán pri hodnotení zmluvnej podmienky ako zjavne neprijateľnej taktiež poukazuje aj na posudzovaciu činnosť Komisie, ktorá takýto typ zmluvných podmienok vyhodnotila ako „podmienky hrubo nevyvážené, nerešpektujúce oprávnený ekonomický záujem spotrebiteľa, jeho skutočnú vôľu a vo svojich účinkoch ako podmienku spotrebiteľa hrubo poškodzujúcu. Spotrebiteľ má vždy oprávnený záujem na tom, aby sa najskôr splatila istina úveru ako základ pre úročenie pohľadávky, a až následne príslušenstvo úveru. Vo svojej podstate je zmluvná podmienka konštruovaná na zjavnej svojvôli dodávateľa, ktorého jednostranné uváženie v konfrontácii s dobrými mravmi však nemôže ponímať prioritu pred skutočnou voľou spotrebiteľa, čo potvrdzuje aj znenie § 566 ods. 2 OZ. Na základe uvedeného tak treba každú zmluvnú podmienku, ktorá v rozpore s oprávnenými ekonomickými záujmami spotrebiteľa upravuje započítanie čiastkových plnení najskôr na príslušenstvo a až potom na istinu, posúdiť ako zjavne neprijateľnú.“
VI. - V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.4. bolo uvedené: „Predčasné splatenie Pohľadávky Banky alebo jej časti mimoriadnou splátkou je možné, ak o to Dlžník písomne požiada a za splnenia podmienok stanovených Bankou, napr. po zaplatení Poplatku podľa Sadzobníka.“
Odvolací orgán sa pri posudzovaní predmetnej OP stotožňuje s právnym názorom prvostupňového správneho orgánu. Podľa § 16 ods. 1 zákona o spotrebiteľských úveroch má spotrebiteľ právo kedykoľvek počas doby trvania zmluvy o spotrebiteľskom úvere spotrebiteľský úver úplne alebo čiastočne splatiť pred dohodnutou lehotou splatnosti. V takomto prípade je povinný uhradiť úrok a náklady len za časové obdobie od poskytnutia úveru do jeho splatenia. Citované zákonné ustanovenie priznáva spotrebiteľovi právo vyrovnať svoje záväzky kedykoľvek pred dátumom splatnosti, a preto uplatnenie tohto práva nemôže byť podmieňované splnením akýchkoľvek povinností zo strany veriteľa - účastníka konania. Okliešťovanie tohto práva stanovením podmienky, aby spotrebiteľ vopred písomne požiadal banku o predčasné splatenie úveru, kedy sa vlastne oktrojuje posun zamýšľaného splatenia úveru spotrebiteľom, a teda sa predlžuje aj doba, za ktorú je povinný hradiť úrok a náklady úveru, predstavuje zhoršenie právneho postavenia spotrebiteľa. 
Taktiež nemožno akceptovať argument účastníka konania, že banka nie je objektívne schopná zrealizovať predčasnú splátku úveru bez dostatočného časového predstihu na jej zrealizovanie, nakoľko neschopnosť, resp. pomalá reakčná schopnosť technického vybavenia banky nemôže byť na škodu spotrebiteľa, ktorý sa predčasným splatením spotrebiteľského úveru snaží čo najskôr vymaniť zo zmluvného vzťahu s bankou splnením svojho záväzku.
Odvolací orgán nespochybňuje skutočnosť, že klient nemusí byť v každom prípade schopný samostatne a najmä správne vyčísliť zostatok pohľadávky banky ku dňu predčasného splatenia úveru, avšak podmieňovanie predčasného splatenia úveru na základe písomnej žiadosti, prípadne za splnenia iných podmienok, ktoré zákon neukladá nie je možné zohľadniť ako okolnosť zbavujúcu účastníka konania jeho objektívnej zodpovednosti za zistené protiprávne konanie. Odvolací orgán zotrváva na svojom tvrdení, že uvedená zmluvná podmienka je na škodu spotrebiteľa, na jednej strane spôsobuje nerešpektovanie vôle spotrebiteľa a jeho oprávnených záujmov a na druhej strane umožňuje účastníkovi konania jednostranne presadiť jeho ekonomické záujmy v zmluvnom vzťahu, čím zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Odvolací orgán nezastáva názor, že by malo ísť o ochranu spotrebiteľa právne neohraničenú a nebolo v danom prípade brané do úvahy aj samotné postavenie banky.
Odvolací orgán v tejto súvislosti opätovne poukazuje na hodnotenie Komisie, ktorá takúto podmienku posúdila „ako hrubo nevyváženú, nerešpektujúcu vôľu spotrebiteľa splniť dlh. Právo spotrebiteľa na predčasné splnenie dlhu nemôže byť podmieňované predchádzajúcim písomným oznámením alebo súhlasom dodávateľa s takýmto konaním. Tým, že spotrebiteľ plní svoj dlh ide o konanie, na ktorom má mať záujem aj samotná Banka a z toho dôvodu predchádzajúce písomné oznámenie nemôže ako zmluvná podmienka obstáť, keďže absentuje akýkoľvek rozumný základ. S poukazom na vyššie uvedené Komisia predmetnú zmluvnú podmienku posúdila vo vzťahu k právam spotrebiteľa ako dojednanie zakladajúce hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa (§ 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka).“
VII. - V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery  v bode 5.5.6. bolo uvedené: „Ak ku dňu splatnosti splátky, Splatnosti úrokov, splatnosti Úrokov z omeškania, Úrokov z prečerpania, Poplatkov a iných nákladov Banky spojených s Úverom nebude na Inkasnom účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, je Banka oprávnená, nie však povinná, uspokojiť splatné splátky, úroky, Úroky z omeškania, Úroky z prečerpania, Poplatky a iné náklady Banky spojené s Úverom, odpísaním z akéhokoľvek Účtu vedeného Bankou pre Dlžníka alebo Garanta, a to aj bez predloženia prevodného príkazu Dlžníkom alebo Garantom v zmysle ustanovenia § 3 ods. 2 písm. c) zákona č. 492/2009 Z. z. o platobných službách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, k čomu Dlžník týmto dáva Banke svoj neodvolateľný súhlas.“
Odvolací orgán sa vo veci predmetnej OP plne stotožňuje s právnym názorom uvedeným v prvostupňovom rozhodnutí, s tým že nesúhlasí s názorom účastníka konania, že zákon o platobných službách upravuje povinnosť banky a klienta uzatvoriť takúto dohodu a takýto postup banky, ktorá vedie klientom účty a vykonáva platobné inštrukcie klientov, klient dôvodne očakáva a takýto postup banky sa od banky očakáva aj na základe zákona o bankách, ktorý nariaďuje bankám pri výkone svojej činnosti postupovať s odbornou starostlivosťou. Podľa § 3 ods. 1 zákona o platobných službách poskytovateľ platobných služieb vykonáva platobné operácie na základe jednoznačného pokynu používateľa platobných služieb, ktorým je platobný príkaz v listinnej podobe alebo elektronickej podobe na vykonanie platobnej operácie. Podľa § 3 ods. 2 písm. c) zákona o platobných službách poskytovateľ platobných služieb odpíše finančné prostriedky z platobného účtu aj bez predloženia platobného príkazu v prípadoch písomne dohodnutých medzi poskytovateľom platobných služieb a používateľom platobných služieb. Konštrukcia zmluvnej podmienky je prejavom svojvôle a premietnutím výhradných ekonomických záujmov účastníka konania so zjavne poškodzujúcim dopadom na práva slabšej zmluvnej strany. Zmluvná podmienka je neprijateľná, nakoľko sa v zmysle § 54 ods. 1 OZ v neprospech spotrebiteľa odchyľuje od ustanovenia § 551 OZ. Predformulovaný súhlas spotrebiteľa, formálne dosiahnutý štandardnou zmluvnou podmienkou nemožno považovať za náležitý a individualizovaný prejav vôle spotrebiteľa s úkonom, na ktorý sa tento výslovne požaduje. Spotrebiteľ v štádiu uzatvárania úverovej zmluvy dáva veriteľovi svoj neodvolateľný súhlas na uspokojenie jeho pohľadávok vyplývajúcich z úveru odpísaním z akéhokoľvek účtu vedeného pre dlžníka. Existuje tu nezanedbateľné nebezpečenstvo, že spotrebiteľ si ani len nevšimne, že sa jedná o neodvolateľný súhlas. Uplatnenie takejto podmienky v praxi môže mať zjavne negatívny dopad nielen na spotrebiteľa samotného, ale aj na jeho garanta, nakoľko bez jeho/ich vedomia môže banka uspokojiť splatné splátky, úroky, atď. z akéhokoľvek jeho/ich účtu, čím mu/im môže vzniknúť škoda. Je pomerne diskutabilné, či by spotrebiteľ uzavrel úverovú zmluvu s účastníkom konania, keby si bol vedomý toho, aké právo mu ňou priznáva. Takáto podmienka včlenená do textu celého radu zmluvných podmienok má a priori povahu neprijateľnej podmienky. Aplikáciou eurokomformného výkladu ustanovenia § 53 ods. 1 OZ je potrebné nad akúkoľvek pochybnosť dospieť k záveru, že vo svojich účinkoch je táto zmluvná podmienka hrubo nevyváženou a neprijateľnou.
VIII. - V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery v bode 5.5.6.3. bolo uvedené: „Ak Dlžník počas trvania Úverového vzťahu uhradil viac, ako je Výška splátky, Banka takto vzniknutý preplatok Dlžníkovi vráti len na základe jeho písomnej žiadosti.“
Odvolací orgán sa v danom prípade opäť nestotožňuje s právnou argumentáciou účastníka konania, nakoľko tento vychádza z domnienky, že aj napriek tomu, že spotrebiteľské úvery sa v jeho prostredí splácajú len anuitným spôsobom, dochádza k situáciám, keď klient uhradí viac ako mal, pričom to nemusí byť len omylom klienta, ale aj jeho cieleným konaním. Odvolací orgán samozrejme túto možnosť nevylučuje, ale je toho názoru, že podstatne častejším prípadom je práve omyl spotrebiteľa, ktorý zaplatí banke vyššiu sumu, ako je výška splatnej splátky. V takomto prípade treba mať na zreteli oprávnený záujem klienta - spotrebiteľa, ktorým je disponovať svojimi finančnými prostriedkami a nie ponechávať ich na účte v banke s tým, že tieto budú použité, ako „predplatok“ na ďalšiu splátku. V prípade, že by sme pripustili omyl spotrebiteľa, ktorý by sa v dôsledku absencie notifikácie zo strany banky opakoval pravidelne, nastala by situácia, pri ktorej by sa spotrebiteľovi hromadili preplatky po každom termíne anuitnej splátky až do úplného splnenia dlhu. Tento stav by predstavoval pre spotrebiteľa hneď dve zjavné nevýhody: po prvé, by nemohol disponovať týmito finančnými prostriedkami (v zmysle ich používať), nakoľko by boli v dispozícii banky a po druhé, uvedené prostriedky by nemohol ani reálne zhodnotiť (napr. poukázaním na termínovaný účet). Preto zmluvná podmienka, ktorá oprávňuje spotrebiteľa na vrátenie vzniknutého preplatku, ktorý často ani nevie, že mu takýto preplatok vznikol, len na základe písomnej žiadosti spotrebiteľa je zjavne v jeho neprospech a spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán.
 Uvedená zmluvná podmienka znevýhodňuje spotrebiteľa aj v tom zmysle, že nie je určený spôsob, ako sa spotrebiteľ dozvie o možnom preplatku. Žiadnym spôsobom nie je definovaná povinnosť banky informovať spotrebiteľa o tom, že počas úverového vzťahu uhradil spotrebiteľ viac ako bola výška splátky, teda vznikol preplatok. Orgán dozoru zastáva názor, že v takomto prípade sa na strane banky jedná jednoznačne o bezdôvodné obohatenie, ktoré banka nadobudne bez právneho dôvodu. Takto koncipovaná zmluvná podmienka zakladá nerovnováhu v právach a povinnostiach veriteľa a spotrebiteľa a zároveň obmedzuje zmluvnú autonómiu spotrebiteľa. Požiadavku vrátenia naviac uhradenej sumy až na základe písomnej žiadosti spotrebiteľa možno považovať za rozpor s § 451 ods. 1 OZ, v zmysle ktorého je ten, kto sa obohatil povinný vydať bezdôvodné obohatenie.
IX. - Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.6.1. bolo uvedené: ,, Ak dôjde k porušeniu akejkoľvek zmluvnej povinnosti alebo zmluvného dojednania zo strany Klienta alebo:
g) ak Klient, záložca, ručiteľ poskytol Banke nesprávne alebo neúplné údaje a podklady, alebo
m) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
o) ak dôjde k vzniku okolností, ktorá je objektívne spôsobilá spôsobiť platobnú neschopnosť Klienta, a tým ohrozeniu splácania úveru za podmienok stanovených v zmluve o úvere.“

- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v bode 8.1. bolo uvedené: „Prípadmi porušenia sú najmä prípady označené ako prípady porušenia v Úrokovej zmluve a nasledujúce prípady:
c) omeškanie Dlžníka so splácaním svojich záväzkov voči svojim akýmkoľvek iným veriteľom, alebo ak Banka zistí, že Dlžník je platobne neschopný alebo predĺžený, alebo ak Dlžník vyhlási alebo uzná, že nie je schopný včas zaplatiť akýkoľvek svoj peňažný záväzok voči Banke, príp. ak Dlžník vstúpi čo len s jedným veriteľom do rokovaní s cieľom dosiahnuť reštrukturalizáciu úverov a záväzkov, príp. o moratóriu, alebo
i) ak akékoľvek vyhlásenie Dlžníka alebo Garanta sa ukáže ako nesprávne, nepresné, neúplné alebo zavádzajúce, alebo
n) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvie o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Dlžníka alebo o návrhu na vyrovnanie/reštrukturalizáciu na majetok Dlžníka alebo o vstupe Dlžníka do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania, alebo
p) ak dôjde k vzniku akejkoľvek inej okolnosti, ktorá podľa názoru Banky môže spôsobiť platobnú neschopnosť Dlžníka, a tým ohrozenie splácania Pohľadávky Banky za podmienok dohodnutých v Úverovej zmluve.“
Odvolací orgán sa stotožňuje s právnym názorom prvostupňového správneho orgánu v tom, že uvedená zmluvná podmienka spôsobuje nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Zmluvné podmienky tak ako sú koncipované, obsahujú nejasné vymedzenie rôznych povinností spotrebiteľa, pričom jednotlivé ustanovenia úverovej zmluvy obsahujú aj vlastné následky spojené s ich nedodržaním, pretože umožňuje veriteľovi, aby vyhlásil predčasnú splatnosť úveru a to v prípadoch, ktoré veriteľ špecifikoval len vágne. Takto koncipované ustanovenie zakladá možnosť svojvoľného posúdenia podmienok veriteľom, subsumpciu rôznych situácii pod široké a neurčité zmluvné ustanovenia, a tým spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. 
Je neprijateľné, aby porušenie zmluvnej povinnosti majúcej za následok predčasné splatenie úveru bolo špecifikované tak široko, že spotrebiteľ nebude mať istotu, kedy a na základe akého konania, resp. na základe akej skutočnosti sa veriteľ rozhodne úver a príslušenstvo zosplatniť. V zmysle § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch je veriteľ pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred zmenou takejto zmluvy spočívajúcej v navýšení spotrebiteľského úveru povinný skúmať s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver, pričom je povinný zohľadniť najmä dobu splácania, výšku úveru, príjem spotrebiteľa, ako aj účel spotrebiteľského úveru. Ak si veriteľ nedostatočne preveril schopnosti spotrebiteľa splácať úver zo všetkých hľadísk a skutočností uvedených v zákone, veriteľ nie je oprávnený vyžadovať od spotrebiteľa splatiť jednorázovo celý spotrebiteľský úver. Rovnako nemôže prenášať zodpovednosť za nedostatočné alebo neúplné splnenie si povinností vyplývajúcich mu z citovaného ustanovenia na spotrebiteľa na základe vytýkaných zmluvných podmienok.
V danom prípade, v súlade s názorom Komisie má odvolací orgán za preukázané, že ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa § 53 ods. 1 OZ v spojení s § 53 ods. 4 písm. k) OZ. Zmluvná podmienka je pre spotrebiteľa nezrozumiteľnou (napr. pokiaľ ide o výpočet situácií, ktoré znamenajú pre spotrebiteľa porušenie povinností, resp. akejkoľvek zmluvnej povinnosti, ktoré majú za následok zosplatnenie úveru) a spôsobujúcou nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinnosti, ktoré bude hodnotené ako akákoľvek iná okolnosť, resp. aj v prípade, že nedôjde k porušeniu povinnosti, avšak podľa domnelého názoru banky toto môže spôsobiť platobnú neschopnosť, a tým ohroziť splácanie pohľadávky, následne môže spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru zo strany účastníka konania, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením účastníka konania. 
Hodnotenie nepriaznivých okolností je výlučne vo sfére zmýšľania veriteľa. Vzhľadom na nejasnosť a neúplnosť je možné vykladať predmetné ustanovenie zmluvy v neprospech spotrebiteľa, a tým založiť nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uvedené podmienky možno považovať za neprijateľné podľa § 53 ods. 4 písm. a) OZ, nakoľko spotrebiteľ sa nemal možnosť s nimi oboznámiť pred uzavretím zmluvy.
X. - V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti D. Spoločné ustanovenia pre úvery a povolené prečerpania v bode 24. bolo uvedené: „Banka je oprávnená Úverovú zmluvu kedykoľvek vypovedať; rovnako je oprávnená kedykoľvek vypovedať poskytnutie Úveru, a to aj po podaní Žiadosti o Tranzu, príp. o poskytnutie Úveru. Na základe výpovede zanikne Úverová zmluva uplynutím výpovednej lehoty, ktorá je 15 dní odo dňa doručenia výpovede Dlžníkovi. Vypovedanie poskytnutia Úveru podľa tohto bodu je účinné dňom doručenia výpovede Dlžníkovi. Bod 8.4. písm. b) nie je týmto bodom dotknutý.“
Odvolací orgán považuje uvedenú zmluvnú podmienku za zjavne neprijateľnú, nakoľko zakladá hrubý nepomer v právach a povinnostiach zmluvných strán a je evidentne v neprospech spotrebiteľa. Absolútna možnosť bezbrehého manévrovania klientom zo strany účastníka konania vedie k právnej aj skutkovej neistote spotrebiteľa, zakladá svojvoľné konanie veriteľa - banky, ktorý je oprávnený kedykoľvek vypovedať úverovú zmluvu, a tým spôsobuje hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uvedené ustanovenie nemá atribúty jasnosti, určitosti a zrozumiteľnosti. Spotrebiteľ sa z jeho znenia nedozvie, aké dôvody sú rozhodujúce pre vypovedanie poskytnutia úveru, resp. vypovedania úverovej zmluvy. Spotrebiteľ môže v súlade s podmienkami zmluvy plniť svoj záväzok voči banke, avšak aj napriek tomu, nie je informovaný o podmienkach odstúpenia od zmluvy zo strany banky, čím sa dostáva do zrejmej neistoty, že aj napriek príkladnému plneniu zmluvy môže nastať situácia, v dôsledku ktorej sa jeho záväzok skončí inak, ako jeho splnením. Odvolací orgán chce poukázať na záujem spotrebiteľa v trvaní tohto zmluvného vzťahu, nakoľko často práve on je tým subjektom, ktorý iniciuje vznik zmluvy tým, že požiada banku o poskytnutie úveru. Možno odôvodnene predpokladať, že predmet úverovej zmluvy použije spotrebiteľ na nejaký účel a bezpodmienečným a/alebo bezdôvodným vypovedaním tejto zmluvy zo strany banky sa tento môže dostať do finančných ťažkostí.
Odvolací orgán sa s vyjadrením účastníka konania nestotožňuje. Banka poukazuje na reciprocitu, táto však nie je vyvážená a možnosti na strane spotrebiteľa sú jednoznačne obmedzené ďalšími ustanoveniami úverovej zmluvy. Na druhej strane banka má práve v tomto ustanovení podmienky použitia výpovede široko koncipované a toto môže viesť k zneužitiu jej postavenia. Taktiež nie je opora v tvrdení banky, že sa jedná o zákonnú povinnosť, pretože banka musí používať iné prostriedky pri obozretnom výkone svojej činnosti. V predmetnej zmluvnej podmienke sa narúša právna istota spotrebiteľa, pokiaľ sa týka samotného úveru, ako základu úverového vzťahu. Spotrebiteľ sa s istotou musí oprieť o úverovú zmluvu ako celok, kde je špecifikovaný predmet úveru, práva a povinnosti účastníkov, ako aj dĺžka úverového vzťahu. Spotrebiteľ pri vstupe do úverového vzťahu prihliada na dĺžku tohto vzťahu a na jeho možnosti. V prípade, že banka jednostranným vyhlásením úverový vzťah vypovie, spotrebiteľ nemusí byť schopný okamžite splatiť zostatok úveru a môže sa stať neplatičom a opätovne nastúpia sankcie zo strany veriteľa.
XI. - Vo všeobecných zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bodoch 7.4.7. a 7.4.8. bolo uvedené: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokovej sadzby a termíny splatnosti úrokov. Zmena výšky úrokovej sadzby je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokovej sadzby určí Banka Zverejnením. 
Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP, ako aj z dôvodu zmien v rizikovosti úverového vzťahu, jednostranne meniť výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania. Zmena výšky úrokov je účinná rozhodnutím Banky. Aktuálnu výšku úrokov z omeškania alebo úrokov z prečerpania určí Banka Zverejnením.“
- V úverových zmluvných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s., ktoré sú súčasťou úverových zmlúv zo dňa 10.10.2011, zo dňa 12.05.2012 a zo dňa 08.11.2012, v čl. I. Základné podmienky v bode 7. bolo uvedené: „Banka je oprávnená zmeniť lehotu splatnosti splátky úrokov a Poplatkov dohodnutú v Základných podmienkach Úverovej zmluvy, ako aj spôsob splácania úrokov a Poplatkov pričom o tejto zmene je Banka Dlžníka písomne informuje pred nadobudnutím účinnosti tejto zmeny.
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti B. Osobitná časť bolo uvedené:
- v časti 4. Účet, Vkladový účet a vkladná knižka v bode 4.4.2. uvádza: „Banka je oprávnená, z dôvodov uvedených v bode 19.17 týchto VOP, jednostranne zmeniť úrokové sadzby a termíny pripisovania úrokov; zmeny Banka určí Zverejnením.“ 
- v časti 7. Úvery v bode 7.3.6. bolo uvedené: „Klient súhlasí s tým, že Banka je oprávnená počas trvania zmluvného vzťahu s Klientom zmeniť spôsob splácania Pohľadávky z úveru v záujme zabezpečenia jej riadneho splácania, lehotu splatnosti splátok úrokov a Poplatkov ako aj spôsob ich splácania alebo platenia, a to z dôvodov uvedených v bode 19.17. týchto VOP; o tejto zmene Banka Klienta s primeraným predstihom vhodným spôsobom informuje.“ 
- V Obchodných podmienkach Slovenskej sporiteľne, a.s., pre poskytovanie Úverov a Povolených prečerpaní Privátnym klientom a MIKRO podnikateľom, v časti B. Úvery 6. Úročenie v bodoch 6.12. a 6.13. bolo uvedené: „Ak nie je v Úverovej zmluve, Úverových podmienkach alebo VOP uvedené inak, Banka je oprávnená jednostranne meniť výšku sadzby pre výpočet Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania v závislosti od zmeny rizikovosti Úverového vzťahu a z dôvodov uvedených v čl. 30. Banka je oprávnená jednostranne meniť termíny splatnosti úrokov, Úrokov z omeškania a Úrokov z prečerpania, ako aj spôsob splácania týchto úrokov, a to z dôvodov uvedených v čl. 30, pričom o tejto zmene Banka Dlžníka písomne informuje.“
Predmetné ustanovenia úverovej zmluvy umožňujú účastníkovi konania jednostranne meniť jednotlivé podmienky ako lehotu splatnosti splátky úrokov a poplatkov, spôsob ich splácania, výšku sadzby pre výpočet úrokov, ako aj termíny splatnosti úrokov. Banka si ponecháva právo ukončiť úverový vzťah ako celok, resp. jednostranne zmeniť niektoré časti úverovej zmluvy, a to podľa vlastného uváženia. Môže tak urobiť bez časovej viazanosti a bez súčinnosti spotrebiteľa, ktorý nemá právo k týmto zmenám sa vyjadriť, ani ich žiadnym spôsobom ovplyvniť. Základ posúdenia zmeny jednotlivých podmienok úverovej zmluvy zostáva výlučne v právomoci banky, spotrebiteľovi je táto skutočnosť len oznámená. Takého rozhodnutia banky o zmene niektorej z podmienok úverovej zmluvy budú mať jednoznačne nepriaznivý vplyv pre spotrebiteľa. 
Jednostranná zmena podmienok úverovej zmluvy zo strany veriteľa bez súhlasu spotrebiteľa je podmienkou založenou na nerešpektovaní zmluvnej slobody, zneužití faktickej nerovnováhy zmluvných strán a vo svojich účinkoch spôsobuje nepomer v právach a povinnostiach, pričom dôvody spôsobilé založiť svojvoľné zmeny zmluvných podmienok sú značne subjektívneho rázu.
Neprijateľnosť zmluvných podmienok možno vidieť aj v skutočnosti, že veriteľ vopred počíta s akoukoľvek zmenou zmluvných podmienok. Uvedené je neprijateľné aj z hľadiska Smernice 93/13/EHS o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách, ktorá zmenu zmluvných podmienok pripúšťa iba v súvislosti s existenciou vážneho a objektívneho dôvodu a pri garancii práva spotrebiteľa na okamžité a bezplatné zrušenie zmluvy. Vzhľadom na uvedené má orgán dozoru za to, že napadnuté zmluvné podmienky sú založené na nerešpektovaní zmluvnej slobody, zneužití faktickej nerovnováhy zmluvných strán a vo svojich účinkoch zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa.
XII. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bode 10.3. a 10.4. bolo uvedené: „Pri doručovaní písomností v poštovom styku sa zásielka považuje za doručenú v tuzemsku tretí deň po jej odoslaní a v cudzine siedmy deň po jej odoslaní, a to aj vtedy, ak sa adresát o tejto skutočnosti nedozvie, alebo sa zásielka vráti ako nedoručená. Pokiaľ nie je dohodnuté inak, Banka zasiela písomnosti v poštovom styku vo forme obyčajnej listovej zásielky.“
Pri doručovaní písomností prostredníctvom faxu alebo telexu sa písomnosti považujú za doručené momentom vytlačenia správy o ich odoslaní, písomnosti doručované prostredníctvom e-mailu sa považujú za doručené momentom prijatia správy o ich doručení.“
Odvolací orgán poukazuje na to, že spoločným znakom tejto OP je to, že zakladá fikciu doručenia písomností účastníka konania - banky adresovaných spotrebiteľovi, či už v tuzemsku alebo v cudzine. Účastník konania argumentuje judikatúrou slovenských súdov a skutočnosťou, že slovenský právny poriadok žiadnym spôsobom neurčuje spôsob doručovania písomností (s výnimkou doručovania súdov a niektorých štátnych orgánov). A práve tu je zásadný problém, nakoľko účastník konania používa fikciu doručenia charakteristickú pre Občiansky súdny poriadok alebo Správny poriadok. Občiansky súdny poriadok je procesnoprávny predpis, ktorý upravuje aj vzťahy medzi súdom a účastníkmi konania. Možno povedať, že niektoré jeho ustanovenia majú verejnomocenskú povahu, nakoľko súd tu vystupuje ako nadradený subjekt vo vzťahu k účastníkom konania, prípadne iným osobám – ako rozhodca (arbiter). Občiansky súdny poriadok je teda právnou normou v oblasti verejného práva, kde vzťahy medzi orgánom verejnej moci a účastníkmi občianskeho súdneho konania nie sú založené na princípe rovnosti (analogicky to platí aj o Správnom poriadku). Naproti tomu, v prípade zmluvných vzťahov v súkromnom práve vystupujú subjekty týchto vzťahov práve na princípe rovnosti, resp. rovnoprávneho postavenia, aj keď je faktom, že práve pri spotrebiteľských zmluvách je tendencia jednej zo zmluvných strán prevziať funkciu „silnejšieho subjektu“, ktorým je spravidla predávajúci, resp. dodávateľ. Práve preto je účelom práva ochrany spotrebiteľa klásť dôraz na takú právnu úpravu týchto vzťahov, kde sa aspoň čiastočne „vyrovná“ táto disproporcia a slabšia zmluvná strana – spotrebiteľ získa takú právnu ochranu, ktorá zmierni jeho fakticky nerovnoprávne postavenie. Odvolací orgán týmto smeruje k tomu, aby poukázal na relevantnosť a nevyhnutnosť fikcie doručenia v rámci občianskeho súdneho konania, resp. správneho konania. Táto je opodstatnená takými podstatnými skutočnosťami, na ktorých je všeobecný záujem. Ide napríklad o rýchlosť a hospodárnosť konania, zachovávanie procesných lehôt, právna istota účastníkov konania, dôvera spoločnosti v súdnu moc, a pod. Tieto aspekty, alebo aspoň väčšina z nich, pri fikcii doručenia u účastníka konania absentuje, nakoľko prvoradou funkciou tohto právneho inštitútu je v uvedenom prípade ochrana banky a jej záujmov v rámci realizovaných zmluvných vzťahov. Odvolací orgán tiež poukazuje na to, že písomnosti doručované dodávateľom v súvislosti so zmluvami o úvere spravidla mávajú dôležité hmotnoprávne dôsledky pre spotrebiteľa. Podľa § 45 ods. 1 OZ prejav vôle pôsobí voči neprítomnej osobe od okamihu, keď jej dôjde. Z citovaného zákonného ustanovenia možno usúdiť, že prejav vôle vrátane písomnosti je účinný voči adresátovi od okamihu, keď sa dostane do jeho sféry dispozície. Neprítomnej osobe musí prejav vôle teda dôjsť, aby voči nej začal pôsobiť. Do okamihu dôjdenia prejavu vôle a tiež, ak prejav vôle adresátovi vôbec nedôjde, nezačne voči nemu pôsobiť. Prejav vôle dôjde adresátovi (neprítomnej osobe), ak sa dostane do sféry jeho dispozície. Znamená to, že adresát má konkrétnu možnosť oboznámiť sa s obsahom prejavu. Oprávnený záujem spotrebiteľa na riadnom doručení zásielky je na základe uvedeného v tejto oblasti značne potlačený záujmami silnejšieho subjektu – účastníka konania, a preto sa odvolací orgán nestotožňuje s námietkami účastníka konania a trvá na kvalifikácii predmetných VOP ako nedodržanie zákazu upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách v zmysle § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktoré zakladajú výraznú nerovnováhu vo vzťahu spotrebiteľ – dodávateľ (účastník konania) v neprospech spotrebiteľa.
Odvolací orgán chce v tejto súvislosti poukázať aj na ust. § 24 ods. 2 Správneho poriadku, v zmysle ktorého „ak nebol adresát písomnosti, ktorá sa má doručiť do vlastných rúk, zastihnutý, hoci sa v mieste doručenia zdržiava, doručovateľ ho vhodným spôsobom upovedomí, že písomnosť príde znovu doručiť v určený deň a hodinu. Ak nový pokus o doručenie zostane bezvýsledný, doručovateľ uloží písomnosť na pošte a adresáta o tom vhodným spôsobom upovedomí. Ak si adresát nevyzdvihne písomnosť do troch dní od uloženia, posledný deň tejto lehoty sa považuje za deň doručenia, aj keď sa adresát o uložení nedozvedel. V porovnaní so zmluvnou podmienkou účastníka konania, doručovanie správnym orgánom podlieha oveľa zložitejšiemu procesu, v rámci ktorého je značná snaha, aby bola zásielka, ktorá sa doručuje do vlastných rúk, doručená riadnym spôsobom, tzn. bez potreby uplatnenia fikcie doručenia, ktorá nastáva až vtedy, ak si adresát nevyzdvihne písomnosť do 3 dní od jej uloženia na pošte. Naproti tomu účastník konania v neprospech spotrebiteľa pripúšťa fikciu doručenia aj pri obyčajnej listovej zásielke a taktiež lehotu 3 dní viaže na okamih odoslania, nie od uloženia na pošte. Aj tu je jasne vidieť ako účastník konania nielenže používa inštitút doručovania v zmysle, v akom ho upravujú predpisy verejného práva, ale aj tu ešte používa zjavne striktnejší spôsob, ktorý je nevýhodnejší pre spotrebiteľa, čo sa týka spôsobu doručovania písomností.
Fikciu doručenia, mimo iného, riešil aj Okresný súd v Trenčíne rozsudkom č. 17C/5/2011, zo dňa 12.4.2011, pričom túto v zmluvách o úvere zakázal používať z dôvodu jej neprijateľnosti. Argumentoval pritom tým, že fikcia doručenia je v rozpore s § 565 OZ a stavia dlžníka do pozície, keď sa nemôže účinne brániť a veriteľ nie je povinný preukazovať odoslanie takejto zásielky, a teda mu neurčuje, akým spôsobom sa má zásielka doručiť. Vzniká možnosť, že takáto zásielka nebude nikdy dlžníkovi doručená, napr. pri jej zaslaní ako obyčajnej zásielky. Fikcia doručenia v prípade neprevzatej zásielky v odbernej lehote, či obyčajnej zásielky bez skutočnej možnosti verifikácie, či sa vôbec dostala do sféry dispozície prijímateľa, založená len na konštatovaní veriteľa o jej odoslaní, nezabezpečuje podmienku objektívnej možnosti oboznámenia sa s obsahom zaslaného prejavu. Zmluvná podmienka vystavuje spotrebiteľa neprijateľnej fikcii doručenia zásielky v prípade, ak sa z objektívnych dôvodov so zásielkou nemohol oboznámiť. Odvolací orgán v danej súvislosti poukazuje aj na rozhodnutie Najvyššieho súdu Českej republiky č. 26 Cdo 864/2004 zo dňa 16.03.2005, ktorý uviedol: „...Účinnost adresných jednostranných hmotněprávních úkonů v režimu občanského zákoníku předpokládá, že projev vůle dojde, resp. je doručen adresátovi, t.j. že se dostane do sféry jeho dispozice. Slovní spojení „dostane do sféry dispozice“ nelze vykládat ve smyslu procesněprávních předpisů.“
K argumentu účastníka konania ohľadom možnosti spotrebiteľa dojednať si iný spôsob doručovania v rámci zmluvnej voľnosti, odvolací orgán opäť poukazuje na adhéznu povahu zmluvných podmienok a o to viac ustanovení zakotvených vo VOP banky. Je naivné domnievať sa, že je bežnou praxou priemerného spotrebiteľa snaha o zmenu takejto OP, ktorá je včlenená do 44-stranového dokumentu, akým sú VOP účastníka konania. Z rozhodovacej praxe SOI je zrejmé, že spotrebiteľ ani nie je oboznámený s takýmito skutočnosťami a aj keby bol, len ťažko predpokladať, že pochopí ich právne účinky. Napokon odvolací orgán dodáva, že podľa § 53 ods. 2 a 3 OZ „Za individuálne dojednané zmluvné ustanovenia sa nepovažujú také, s ktorými mal spotrebiteľ možnosť oboznámiť sa pred podpisom zmluvy, ak nemohol ovplyvniť ich obsah. Ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané.“ Účastník konania v celom správnom konaní žiadnym relevantným spôsobom nepreukázal skutočnosti, ktoré by svedčili o tom, že spotrebiteľ mohol ovplyvniť obsah dojednaných zmluvných ustanovení.
XIII. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 10. Oznamovanie a doručovanie v bodoch 10.6. a 10.7. bolo uvedené: „Banka môže zasielať poistené alebo nepoistené ceniny, doporučené listy s udaním nepatrnej hodnoty na riziko Klienta spôsobom v bankovníctve obvyklým. 
Nedoručenie očakávaných písomností akéhokoľvek druhu, hlavne písomností dokumentujúcich realizáciu Platobných príkazov a prijatie peňažných prostriedkov, je Klient povinný bezodkladne oznámiť Banke, a to po uplynutí lehoty, v ktorej by malo byť oznámenie doručené. Banka nezodpovedá za prípadné škody vzniknuté nedoručením písomnosti.“
K tomu odvolací orgán uvádza, že predmetná podmienka bola predmetom zmeny rozhodnutia v odvolacom konaní, a preto je odvolanie účastníka konania v tejto veci z väčšej časti irelevantné. Odvolací orgán má za to, že uvedenou podmienkou účastník konania ukladal spotrebiteľovi povinnosť informovať ho ohľadne nedoručenia očakávaných písomností akéhokoľvek druhu. Žiaden právny predpis neukladá spotrebiteľovi – klientovi banky povinnosť informovať ju ohľadom uvedených skutočností. Na námietku účastníka konania ohľadne možnosti klienta oboznámiť sa s VOP pred podpisom zmluvy odvolací orgán uvádza, že táto obchodná podmienka sa javí ako zmluvne dohodnutá, avšak túto možnosť treba vopred vylúčiť vzhľadom na adhézny (typový) charakter vopred naformulovaných zmlúv zo strany účastníka konania, ktoré môže spotrebiteľ buď podpísať alebo ich neuzavrieť, nakoľko jeho vplyv v rámci tvorby takýchto zmlúv je buď žiadny alebo zanedbateľný. Spotrebiteľ, aj keď podpisuje v zmluve súhlas aj so VOP ako neoddeliteľnými súčasťami zmluvy, sa v praxi s týmito podmienkami neoboznamuje, a preto aj jeho prejav vôle zaviazať sa k plneniu takejto povinnosti je prinajmenšom pochybný. Uložením takejto povinnosti sa vzbudzuje u spotrebiteľa dojem, že jej nedodržaním naňho prechádza zodpovednosť za možné škody vzniknuté nedoručením písomnosti, čomu nasvedčuje aj posledná veta predmetnej OP. Uvedená podmienka bola vyhodnotená ako porušenie § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa, nakoľko sa jedná o právo spotrebiteľa, nie o jeho povinnosť, ktorú sa mu účastník konania snaží nanútiť jej zakotvením vo svojich všeobecných obchodných podmienkach, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou úverovej zmluvy.
XIV. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 7. Úvery v bode 7.3.2. bolo uvedené: „Pohľadávku z úveru, ktorá sa skladá z istiny, jej súčastí a príslušenstva spláca Klient pravidelnými splátkami, s periodicitou dohodnutou v základných podmienkach zmluvy o úvere: 
c) započítaním pohľadávky z akéhokoľvek účtu zriadeného Bankou voči Pohľadávke Banky zo zmluvy o úvere alebo jej časti. Pre započítací prejav bude dostatočné následné doručenie výpisu, z ktorého bude zrejmý deň a rozsah započítania. 
Banka je oprávnená rozhodnúť o spôsobe splácania úveru pred poskytnutím úveru a kedykoľvek počas trvania úverového vzťahu. 
Zánikom pohľadávky zo zmluvy o úvere zanikajú aj zmluvné vzťahy uzatvorené medzi Bankou a Klientom, ktoré upravovali spôsob splácania pohľadávky ako aj všetky Pokyny Klienta voči Banke, obsahom, ktorých bol spôsob splácania pohľadávky. 
Ak ku dňu splatnosti úrokov, úrokov z omeškania, Poplatkov a iných nákladov spojených so splátkovým úverom nebude na Účte dostatok prostriedkov na ich úhradu, Klient a Banka sa dohodli na tom, že Banka je oprávnená uspokojiť splatné úroky vo forme zaťaženia Účtu, i keď neexistuje Klientova pohľadávka z jeho Účtu. Na základe tejto skutočnosti vznikne na Účte nepovolené prečerpanie a Klient je povinný okamžite vyrovnať toto nepovolené prečerpanie.“
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 14. Započítanie v bode 14.1. bolo uvedené: „Vzhľadom na zákonnú povinnosť Banky postupovať pri výkone bankových činností obozretne, je Banka oprávnená kedykoľvek započítať akékoľvek svoje Pohľadávky voči Klientovi proti akýmkoľvek pohľadávkam tohto Klienta voči Banke, a to bez ohľadu na to, či sú budúce, súčasné, splatné, nesplatné, postihnuteľné výkonom záložného práva, premlčané alebo nepremlčané.“
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.1.2. bolo uvedené: „Ak nie je medzi Klientom a Bankou dohodnuté inak, sú Poplatky splatné ku dňu uvedenom v Sadzobníku a pokiaľ Sadzobník taký údaj neobsahuje, tak sú splatné v deň, keď je spoplatňovaný úkon vykonaný. Pohľadávky Banky zodpovedajúce Poplatkom sú splatné k uvedenému dátumu a Banka je oprávnená odpísať sumu z ktoréhokoľvek účtu Klienta alebo započítať ju proti pohľadávkam Klienta voči Banke vyplývajúcich z ktorékoľvek účtu Klienta. Ak zostatok na účte Klienta nestačí na úhradu splatných Poplatkov, zúčtuje Banka uvedené sumy na ťarchu účtu Klienta.“
Odvolací orgán neakceptuje právny názor účastníka konania, že predmetné OP len reflektuje § 358 a nasl. OBZ. Podľa § 359 Obchodného zákonníka proti splatnej pohľadávke nemožno započítať nesplatnú pohľadávku, ibaže ide o pohľadávku voči dlžníkovi, ktorý nie je schopný plniť svoje peňažné záväzky. K tomu odvolací orgán poukazuje na svoju právnu argumentáciu uvedenú v bode I. tohto vyjadrenia k odvolaniu účastníka konania, kde konštatoval nevyhnutnosť aplikácie zásady lex specialis derogat legi generali, nakoľko aj keď je zmluva o úvere absolútnym obchodom, na ďalšie vzťahy z nej vyplývajúce treba aplikovať príslušné ustanovenia občianskeho práva, aj v prípade, ak ich upravuje OBZ, pretože sa jedná o spotrebiteľské zmluvy. Ust. § 581 ods. 2 OZ uvádza, že započítať nemožno premlčané pohľadávky, pohľadávky, ktorých sa nemožno domáhať na súde, ako aj pohľadávky z vkladov. Proti splatnej pohľadávke nemožno započítať pohľadávku, ktorá ešte nie je splatná. Výnimkou z tohto pravidla je ods. 3 cit. ustanovenia zákona, v zmysle ktorého dohodou účastníkov možno započítaním vyrovnať aj pohľadávky uvedené v odsekoch 1 a 2. Odvolací orgán však opätovne vylučuje možnosť, že sa jedná o dohodu účastníkov – zmluvných strán, nakoľko spotrebiteľ nemal možnosť vlastnou vôľou zasiahnuť do znenia OP, ktoré boli jednostranne vytvorené účastníkom konania ako adhézna (typová) zmluva, a teda nejedná sa o individuálne dojednanú zmluvnú podmienku. Aj podpis, resp. súhlas spotrebiteľa s uvedenou OP svedčí o tom, že tento nemá dostatočné právne vedomie, nakoľko odvolací orgán sa odôvodnene domnieva, že pri poznaní právnych účinkov tejto OP spotrebiteľom, by tento k takejto zmluve nepristúpil. Účastník konania sa v tejto súvislosti ani nesnažil preukázať správnemu orgánu individuálne dojednanie zmluvných ustanovení v zmysle § 53 ods. 2 a 3 Občianskeho zákonníka. Uvedená OP bezpochyby predstavuje neprijateľnú zmluvnú podmienku, ktorá vnáša zjavnú nerovnosť do práv a povinností zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, pričom táto nerovnosť spočíva v práve účastníka konania použiť spotrebiteľove - dlžníkove peňažné prostriedky aj na započítanie pohľadávky, ktoré ešte nie sú splatné alebo sú už premlčané.
Vo vzťahu k podmienke v časti 7. Úvery v bode 7.3.2. má odvolací orgán za to, že uvedená podmienka - započítanie pohľadávky z akéhokoľvek účtu je nejasná, nepresná a jednostranne zameraná. Veriteľ viaže ostané účty spotrebiteľa spolu s úverom, a taktiež si vymienil možnosť zaťaženia účtu spotrebiteľa s následkom vzniku nepovoleného prečerpania. Jednostranná zmena spôsobu splácania úveru počas trvania úverového vzťahu zo strany veriteľa bez súhlasu spotrebiteľa a jeho možnosti odstúpiť od zmluvy taktiež spôsobuje hrubý nepomer v právach a povinnostiach. Ide o neprijateľnú podmienku, ktorá je v rozpore s ustanoveniami § 4 zákona o ochrane spotrebiteľa a ktorá spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa, čo je v rozpore  s § 53 ods. 1 OZ.
K OP v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.1.2. odvolací orgán ešte uvádza, že nie je možné považovať za primerané a v súlade s požiadavkou dobrých mravov, aby dodávateľ formou štandardnej zmluvnej klauzuly prezumoval súhlas spotrebiteľa s takto koncipovaným započítaním pohľadávok, kedy banka je oprávnená použiť akékoľvek vklady klienta, ktoré sú u nej uložené, čiže viaže ostané účty spotrebiteľa spolu s úverom. Touto podmienkou účastník konania bezdôvodne viaže ostatné účty spotrebiteľa spolu s úverom. Podmienka je nejasná, nepresná a jednostranne výhodná len pre účastníka konania. Preto ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku, ktorá je v rozpore s § 53 ods. 1 OZ a spôsobuje hrubú nerovnováhu medzi účastníkom konania a spotrebiteľom v neprospech spotrebiteľa. Podmienka taktiež vystavuje spotrebiteľa riziku, že pri porušení zmluvných podmienok je účastník konania oprávnený uspokojiť svoju pohľadávku z ktoréhokoľvek účtu spotrebiteľa. Konštrukcia zmluvnej podmienky je prejavom svojvôle a preferovaním ekonomických záujmov účastníka konania so zjavne poškodzujúcim dopadom na práva slabšej zmluvnej strany. Podľa § 54 OZ zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ sa najmä nemôže vopred vzdať svojich práv, ktoré mu tento zákon priznáva, alebo si inak zhoršiť svoje zmluvné postavenie. Spotrebiteľské zmluvy sa riadia právnou úpravou obsiahnutou v OZ a od týchto ustanovení sa možno odchýliť len v prípade, ak je to výhodnejšie pre spotrebiteľa, čo v danom prípad splnené nie je.
XV. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklad v bode 16.3.1. bolo uvedené: „Klient, 
b) ktorý je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu sa zaväzuje uhradiť Banke náklady na notárske, súdne a správne poplatky, náklady na služby znalcov, prekladateľov a tlmočníkov.“
- Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 16. Poplatky, odmeny, náklady v bode 16.3.2. bolo uvedené: „Klient sa zaväzuje, bezodkladne na požiadanie Banky, uhradiť Banke sumu zvýšených odôvodnených nákladov v súvislosti s uzavretím či plnením Zmluvy, alebo v súvislosti s financovaním záväzkov Banky z tejto Zmluvy vyplývajúcich, ktoré vznikli v dôsledku zmeny situácie na trhu, v prípade Klienta, ktorý nie je spotrebiteľom v zmysle osobitného právneho predpisu aj ďalšie náklady, ktoré vznikli v dôsledku zmeny alebo prijatia nového právneho predpisu záväzného pre Banku, ktorý sa vzťahuje na Banku alebo na Bankový produkt, alebo v dôsledku zmeny vo výklade právneho predpisu, pokiaľ taká zmena alebo prijatie nového právneho predpisu záväzného pre Banku, zmena jeho výkladu, alebo zmena trhu nastala po uzavretí príslušnej Zmluvy medzi Klientom a Bankou.“
Odvolací orgán sa v rámci posudzovania predmetných podmienok plne stotožňuje s názorom prvostupňového právneho orgánu. V žiadnom prípade v uvedených podmienkach nespochybňuje postup banky pri určovaní cien produktov a poskytovaných službách, ktorý je podľa účastníka konania vykonávaný v súlade so zákonom o cenách. Neprijateľnosť predmetných podmienok vidí odvolací orgán predovšetkým v tom, že predmetné ustanovenie jednostranne v neprospech spotrebiteľa núti spotrebiteľa ako dlžníka vopred uznať nároky veriteľa, prezumuje právo veriteľa na ich úhradu bez ich stotožnenia a porušenia konkrétnej povinnosti, presne stanovenej výšky, ako aj bez záruky oprávnenosti predmetných nákladov. Formulácia zmluvnej podmienky ako náklady, ktoré vznikli v dôsledku zmeny situácie na trhu je pre spotrebiteľa nepredvídateľná, nejasná a nezrozumiteľná. V prípade záväzku úhrady zvýšených nákladov, ktoré vznikli v dôsledku zmeny situácie na trhu odvolací orgán zastáva názor, že môže ísť o svojvoľné požadovanie úhrady nákladov zo strany banky, ktoré musí spotrebiteľ znášať, pričom nemá možnosť ich nijak ovplyvniť, ani vyhnúť sa ich úhrade alebo ich rozumným spôsobom kontrolovať a vopred sa zaväzuje ich uhradiť. Veriteľ jednostranne určí potrebu zvýšených nákladov a spotrebiteľ ich musí za každých okolností niesť, čím  je tak vystavený svojvôli veriteľa, napriek tomu, že sám nemá nijaký ekonomický záujem na znášaní týchto nákladov závislých od zmeny situácie na trhu postihujúcej banku. Predmetná zmluvná podmienka je vo vzťahu k právam spotrebiteľa ako dojednanie zakladajúce hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa podľa § 53 ods. 1 OZ.
Zároveň orgán dozoru opätovne poukazuje na stanovisko vyjadrené v rozhodnutí Krajského súdu v Prešove č. 18Co 109/2011 zo dňa 21.11.2012, v ktorom súd konštatoval, že znaky neprijateľnej podmienky napĺňa nielen podmienka, ktorá je neprimeraná, ale aj podmienka, ktorá je neurčitá alebo je v rozpore s „ratio legis“ zákonného ustanovenia, podľa ktorého bola dojednaná. Za neprijateľnú možno považovať aj zmluvnú podmienku, ktorá vyjadruje finančný záväzok spotrebiteľa za plnenie, ktoré mu po materiálnej stránke nie je dodané a slúži v skutočnosti záujmom dodávateľa (tzv. teória skutočného plnenia spomínaná najčastejšie s poplatkami v spotrebiteľských úverových vzťahoch). Za neprijateľnú určil odvolací súd s poukazom na judikatúru nemeckého Najvyššieho spolkového súdneho dvora zmluvnú podmienku, ktorá vyjadruje finančný záväzok spotrebiteľa za plnenie, ktoré mu po materiálnej stránke nie je dodané a slúži v skutočnosti záujmom dodávateľa. Odvolací súd si v tomto smere osvojil nemeckú názorovú líniu, podľa ktorej či už administratívna agenda alebo posúdenie bonity predstavujú plnenia, ktoré nie sú v záujme spotrebiteľa, a preto s poplatkami za takéto plnenia sa spája záver o ich neprijateľnosti. Ustanovenie je koncipované v záujme ochrany banky, ktorá prakticky prenáša úverové riziko, resp. riziko súvisiace s podnikaním banky na spotrebiteľa prostredníctvom zvyšovania poplatkov, čo je zreteľne v rozpore s ekonomickými záujmami spotrebiteľa. 
XVI. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 17. Zánik záväzkových vzťahov v bode 17.2. bolo uvedené:
„Banka je oprávnená odstúpiť od Zmluvy, najmä: 
a) ak Klient uviedol nesprávne údaje alebo zamlčal údaje o svojich majetkových pomeroch, alebo 
b) ak Klient porušil ustanovenia Zmluvy podstatným spôsobom alebo je v omeškaní so splácaním svojho peňažného záväzku voči Banke, alebo 
c) ak v pomeroch Klienta došlo k výrazným zmenám, ktoré nedávajú záruku plnenia Zmluvy, alebo 
d) ak v majetkových pomeroch Klienta nastali podstatné nepriaznivé zmeny, alebo splnenie Pohľadávok Banky je podľa jej posúdenia inak ohrozené, alebo 
e) ak Klient ani po vyzvaní Bankou neposkytol zodpovedajúce Zabezpečenia, resp. nedoplnil už existujúce Zabezpečenia, alebo 
f) ak Klient vyrovnal svoje peňažné záväzky voči iným bankám, poskytol iným bankám výhodnejšie zabezpečenia ako Banke, resp. v ich prospech ponúkol zabezpečenia, čím sťažil splnenie svojej povinnosti voči Banke, alebo 
g) ak bude voči Banke začaté súdne konanie, ktoré sa bude týkať akéhokoľvek zmluvného vzťahu medzi Bankou a Klientom, alebo 
h) ak sa Banka hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na vyhlásenie konkurzu na majetok Klienta alebo o návrhu na povolenie reštrukturalizácie Klienta alebo o vstupe Klienta do likvidácie, alebo bol podaný návrh na začatie súdneho výkonu rozhodnutia alebo exekučného konania alebo dobrovoľnej dražby na majetok Klienta.“
Odvolací orgán má za to, že uvedená zmluvná podmienka spôsobuje vážny a hrubý nepomer v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Je neprijateľné, aby porušenie zmluvnej povinnosti majúcej za následok zosplatnenie úveru bolo špecifikované tak široko, že spotrebiteľ nebude mať istotu, kedy a na základe akého konania, resp. na základe akej skutočnosti sa veriteľ rozhodne úver zosplatniť. V obchodných podmienkach, a ani na inom mieste nie je špecifikované, na základe akých poznatkov banka môže vychádzať pri zosplatnení úveru, takisto nie je bližšie špecifikované, čo je možné považovať za „výrazné zmeny“ alebo „podstatné nepriaznivé zmeny“, čo poskytuje možnosť účastníkovi konania vykladať tieto neurčité pojmy vo svoj prospech. Taktiež je neprípustné, aby bola banka oprávnená odstúpiť od zmluvy v prípade, ak spotrebiteľ vyrovnal svoje peňažné záväzky voči iným bankám alebo poskytol iným bankám výhodnejšie zabezpečenia ako účastníkovi konania, čím sťažil splnenie svojej povinnosti voči banke. Za nedostatočnú odvolací orgán považuje formuláciu „sťažil splnenie svojej povinnosti voči banke“, nakoľko táto pripúšťa možnosť, že spotrebiteľ splní svoje záväzky voči banke, pričom sa nevyhne odstúpeniu od zmluvy zo strany účastníka konania. Navyše je zákonnou povinnosťou banky postupovať pri výkone svojej činnosti obozretne v zmysle § 27 zákona o bankách, a preto účastník konania nemôže OP vystavovať spotrebiteľa do neistoty vo veci trvania zmluvného vzťahu zanedbaním si svojej povinnosti ohľadom spôsobu zabezpečenia svojej pohľadávky zo záväzkového vzťahu alebo ak klient vyrovnal svoje peňažné záväzky voči iným bankám. V zmysle § 7 zákona o spotrebiteľských úveroch je veriteľ pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred zmenou takejto zmluvy spočívajúcej v navýšení spotrebiteľského úveru povinný skúmať s odbornou starostlivosťou schopnosť spotrebiteľa splácať spotrebiteľský úver, pričom je povinný zohľadniť najmä dobu splácania, výšku úveru, príjem spotrebiteľa, ako aj účel spotrebiteľského úveru. Ak si veriteľ nedostatočne preveril schopnosti spotrebiteľa splácať úver zo všetkých hľadísk a skutočností uvedených v zákone, veriteľ nie je oprávnený vyžadovať od spotrebiteľa splatiť jednorázovo celý spotrebiteľský úver. Rovnako nemôže prenášať zodpovednosť za nedostatočné alebo neúplné splnenie si povinností vyplývajúcich mu z citovaného ustanovenia na spotrebiteľa na základe vytýkaných zmluvných podmienok. V danom prípade je zrejmé, že práve účastník konania je tým subjektom, ktorý má trvať na dostatočnom zabezpečení svojej pohľadávky a v prípade, že si túto povinnosť nesplní, nemôže si uzurpovať právo odstúpiť od zmluvy, pokiaľ má iná banka voči tomu istému spotrebiteľovi výhodnejšie zabezpečenie. Čo sa týka súdneho konania voči banke, ktoré sa bude týkať akéhokoľvek zmluvného vzťahu medzi účastníkom konania a spotrebiteľom, odvolací orgán uvádza, že predmetná OP je neprijateľná, nakoľko spôsobuje nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán, tým že vyvoláva obavu na strane spotrebiteľa z uplatnenia si svojich práv voči účastníkovi konania na súde vzhľadom na následok, ktorý je s tým spojený predmetnou zmluvnou podmienkou. Odvolací orgán taktiež odmieta možnosť banky odstúpiť od zmluvy v prípade, ak sa táto hodnoverným spôsobom dozvedela o návrhu na začatie exekučného konania. V prvom rade je potrebné považovať vymedzenie „hodnoverným spôsobom“ za nedostatočné vo vzťahu k tak významnému právu banky, ktoré môže mať značne negatívny dopad na spotrebiteľa. Ďalej odvolací orgán uvádza, že exekučné konanie sa môže začať napr. aj za nezaplatenie blokovej pokuty. To neznamená, že samotné začatie exekučného konania nemôže ohroziť plnenie spotrebiteľa voči banke, ale zároveň začatie exekučného konania bez ďalšieho nemožno spájať so zosplatnením úveru zo strany spotrebiteľa. Týmto konaním banka vytvára nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa, nakoľko si treba uvedomiť, že práve tento má eminentný záujem na ukončení zmluvného vzťahu jeho splnením takým spôsobom, aký bol primárne dohodnutý v úverovej zmluve, resp. v jej neoddeliteľných súčastiach, a nie predčasným splatením celého úveru.
V danom prípade, v súlade s názorom Komisie má odvolací orgán za to, že ide o neprijateľnú zmluvnú podmienku podľa § 53 ods. 1 OZ v spojení s § 53 ods. 4 písm. k) OZ. Zmluvná podmienka je pre spotrebiteľa nezrozumiteľnou (napr. pokiaľ ide o výpočet situácií, ktoré znamenajú pre spotrebiteľa zosplatnenie) a spôsobujúcou hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Uplatňovanie predmetného ustanovenia zmluvných dojednaní môže v spojení s inými ustanoveniami zmluvy aj v prípade menej závažného porušenia povinností, ktoré bude hodnotené ako zmena, resp. aj v prípade neporušenia povinnosti, ale pri nadobudnutí dojmu banky, že sa nemôže spoliehať, že dlžník zaplatí úver riadne a včas, spôsobiť vyhlásenie mimoriadnej splatnosti úveru zo strany účastníka konania, čo jednoznačne môže postaviť spotrebiteľa do nevýhodnejšej pozície v porovnaní s postavením účastníka konania. Odvolací orgán opätovne poukazuje na objektívnu spôsobilosť zmluvnej podmienky ohroziť legitímne práva spotrebiteľa. Zmluvná podmienka je nepochybne spôsobilá neprijateľne a najmä nepredvídateľne spôsobiť tak závažný následok, akým je strata výhody splátok, a to všetko na základe neurčito a široko formulovaných povinností spotrebiteľa.
Odvolací orgán v tejto súvislosti poukazuje aj na hodnotenie Komisie, podľa ktorého takáto zmluvná podmienka je „hrubo nevyvážená, ktorá v rozpore s dobrou vierou zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa. Komisia dlhodobo poukazuje na skutočnosť, že dodávatelia pri tak závažnom momente v spotrebiteľskom zmluvnom vzťahu, akým je vyhlásenie predčasnej (mimoriadnej) splatnosti úveru postupujú hrubo neprimerane. V teste primeranosti nemôže obstáť ani jeden z vyššie uvádzaných dôvodov vyhlásenia mimoriadnej splatnosti úveru, keďže vyhlásenie mimoriadnej splatnosti je potrebné vnímať ako prostriedok ultima ratio. Na základe konštrukcie vyššie uvedených zmluvných podmienok je spotrebiteľ vystavený neistote v otázke splatnosti jeho dlhu, čo Komisia považuje za neprijateľné a z pohľadu zásad dobrých mravov a zmluvnej spravodlivosti za neprípustné. S poukazom na uvedené zmluvná podmienka vo vzťahu k právam spotrebiteľa zakladá hrubú nerovnováhu v právach a povinnostiach v neprospech spotrebiteľa (§ 53 ods. 1 Občianskeho zákonníka).“
XVII. - Vo všeobecných obchodných podmienkach spoločnosti Slovenská sporiteľňa a.s. s účinnosťou od 01.08.2002, v časti 18. Rozhodcovská doložka bolo uvedené:
,,18.1. Banka a Klient sa v zmysle § 3 zákona č. 244/2002 Z. z. o rozhodcovskom konaní, dohodli na uzatvorení tejto rozhodcovskej zmluvy, a to formou rozhodcovskej doložky k Zmluve, v nasledujúcom znení:
18.1.1. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory, ktoré vznikli alebo vzniknú z Bankových obchodov, spory, ktoré vznikli alebo vzniknú v súvislosti so zmenkou vystavenou Klientom v prospech Banky, ako aj spory, ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv upravujúcich podmienky vykonávania Bankových obchodov alebo v súvislosti s nimi, vrátane sporov o ich platnosť, výklad alebo zrušenie, bude prejednávať a rozhodovať Rozhodcovský súd.
18.1.2. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podrobujú základným vnútorným právnym predpisom Rozhodcovského súdu, najmä Štatútu a Rokovaciemu poriadku, ktoré sú platné a účinné v čase začatia rozhodcovského konania pred Rozhodcovským súdom.
18.1.3 Banka a Klient sa ďalej dohodli, že sa podriadia rozhodnutiu Rozhodcovského súdu, ktoré bude pre obidve zmluvné strany záväzné.
18.1.4. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že táto rozhodcovská doložka je súčasťou Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom v súvislosti s príslušným Bankovým produktom, bez ohľadu na to, či je tento Bankový produkt vo VOP upravený.
18.1.5. Banka a Klient sa ďalej dohodli, že odstúpenie od Zmluvy uzatvorenej medzi Bankou a Klientom uvedenej v bode 18.1.4. tejto rozhodcovskej doložky, sa nedotýka tejto rozhodcovskej doložky, ktorá je jej súčasťou.
18.1.7. Banka a Klient sa dohodli, že všetky spory uvedené v bode 18.1.1. tejto rozhodcovskej doložky, v ktorých hodnota predmetu sporu nepresahuje sumu určenú v Štatúte a ktoré vznikli alebo vzniknú zo Zmlúv uzatvorených po dni 31.12.2005 alebo v súvislosti s nimi, budú rozhodované jedným rozhodcom. Ak sa zmluvné strany písomne nedohodnú inak, ustanoví rozhodcu vybraná osoba Rozhodcovského súdu.“
„18.2. „Klient má právo odmietnuť rozhodcovskú doložku do 30 dní odo dňa účinnosti tohto ustanovenia alebo do 30 dní odo dňa uzatvorenia zmluvného vzťahu s Bankou. Pokiaľ dôjde k odmietnutiu tejto rozhodcovskej doložky zo strany Klienta v lehote uvedenej v predchádzajúcej vete, príslušnými pre prejednanie a rozhodovanie sporov budú všeobecné súdy v zmysle zákona č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok v znení neskorších predpisov.“
K tomu odvolací orgán uvádza, že predmetná OP je neprijateľná v zmysle  § 53 ods. 1 OZ, nakoľko nie je dojednaná individuálne, naopak je včlenená do rozsiahleho a bežnému spotrebiteľovi ťažko zrozumiteľného dokumentu, ktorým sú VOP účastníka konania. Tento len pri vynaložení značného úsilia (ak vôbec) zistí a pochopí význam rozhodcovskej doložky takto zakomponovanej (až skrytej vo VOP), a preto je oprávnené vyžadovať od účastníka konania, aby kládol dôraz na individuálne dohodnutie podmienok rozhodcovskej doložky, nakoľko je tu opäť potreba argumentovať adhéznym charakterom spotrebiteľských zmlúv, ktoré sú predformulované účastníkom konania, a teda aj výber rozhodcu sa neuskutočňuje dohodou účastníkov zmluvného vzťahu, ale len akceptáciou spotrebiteľa vopred vybraného rozhodcu, resp. rozhodcovského súdu bankou.
K námietke účastníka konania, že uvedenou podmienkou si len plnil svoju povinnosť vyplývajúcu mu zo zákona o bankách, odvolací orgán uvádza, že nepopiera existenciu tejto povinnosti, ale namieta spôsob jej realizácie v praxi – začlenením do VOP banky. Taktiež nemožno súhlasiť s tým, že rozsudok Najvyššieho súdu SR č.k. 3 M Cdo 14/2011 priznáva opodstatnenosť právnej argumentácie účastníka konania, nakoľko týmto rozsudkom nie je popreté tvrdenie odvolacieho orgánu, ale Najvyšší súd len konštatuje, že súdy nižšieho stupňa sú povinné v odôvodneniach svojich rozhodnutí vysvetliť obsah príslušného bodu VOP (rozhodcovskú doložku) a uviesť aké práva a povinnosti z neho plynú a aké právne dôsledky malo toto zmluvné dojednanie na preskúmavanú vec. To ešte neznamená, že po dôkladnom odôvodnení svojej argumentácie súdy nemôžu vysloviť neprípustnosť začlenenia rozhodcovskej doložky do obchodných podmienok banky. Tomu nasvedčujú aj nasledujúce rozsudky:
Podľa Rozhodnutia  Krajského súdu v Trnave z 31. mája č. k. 10CoE/308/2011 odvolací súd potvrdil rozhodnutie súdu prvého stupňa, ktorým zamietol žiadosť súdneho exekútora o udelenie poverenia na vykonanie exekúcie. Odvolací súd potvrdil, že exekučný súd nemôže rezignovať na možnosť odopretia vykonania exekúcie na podklade titulu odporujúceho zákonu - v danom prípade rozhodcovského rozsudku. Prijatie opačného názoru formulovaného prakticky tak, že exekučný súd by bez žaloby o zrušenie rozhodcovského rozsudku rozhodcovský rozsudok nemal mať oprávnenie skúmať inak než po stránke formálnych náležitostí by pritom malo za následok, že súdy by nevenovali exekučným titulom žiadnu pozornosť. Odvolací súd vyložil aj § 93 ods. 1 a 2 zákona o bankách, pričom ustálil, že ponuka neodvolateľného návrhu na uzavretie rozhodcovskej zmluvy znamená, že banka má povinnosť predložiť spotrebiteľovi návrh rozhodcovskej zmluvy v podobe mu umožňujúcej jeho pomerne jednoduché odlíšenie od ostatných zmluvných podmienok a tiež jeho rovnako bezproblémové oddelenie od ostatného obsahu zmluvy. Požiadavku na takto ponúknutý návrh nemožno považovať za splnenú, ak banka návrh na uzavretie rozhodcovskej zmluvy začlení (ukryje) medzi iné zmluvné podmienky, a to dokonca ani nie priamo do zmluvy (o samostatnej rozhodcovskej zmluve ani nehovoriac), ale len do vlastných všeobecných obchodných podmienok, u ktorých je známe, že sa s nimi spotrebiteľ v čase pred uzavretím zmluvy dostatočne podrobne či často i vôbec neoboznamuje (hoci spravidla v zmluve potvrdzuje presný opak). Aj z tohto dôvodu odvolací súd potvrdil správnosť posúdenia neprijateľnosti rozhodcovskej doložky dojednanej bankou, ktorá nemohla platne založiť právomoc Stáleho rozhodcovského súdu Slovenskej bankovej asociácie. V závere odvolací súd odmietol i ďalšiu námietku oprávneného, týkajúcu sa existencie právoplatného a vykonateľného rozhodnutia a založenia ním údajnej prekážky právoplatne rozsúdenej veci; keďže nulitný (z pohľadu práva neúčinný) rozhodcovský rozsudok žiadnu prekážku následného prejednania a tiež rozhodnutia veci všeobecným súdom nepredstavuje.
Odvolací orgán dáva účastníkovi konania do pozornosti aj Uznesenie Krajského súdu v Trenčíne č.k 13CoE/113/2013 a Uznesenie Krajského súdu v Trenčíne č.k 8CoE/148/2013, podľa ktorých „za neprimeranú je potrebné považovať rozhodcovskú doložku aj v danej veci, ktorá je súčasťou záverečných ustanovení predmetnej zmluvy, resp. všeobecných obchodných podmienok, ktoré predkladal oprávnený povinnému na formulári, pričom nebola individuálne dojednaná a jej obsah povinný ani nemohol ovplyvniť.... Pokiaľ išlo o ustanovenie všeobecných obchodných podmienok, že povinný mal právo odmietnuť rozhodcovskú doložku do 30 dní odo dňa uzatvorenia zmluvného vzťahu s bankou, odvolací súd uviedol, že od zmluvy možno odstúpiť len v prípade, že je platná. Od absolútne neplatnej zmluvy sa odstúpiť nedá.“
V Uznesení Krajského súdu v Trenčíne 13CoE/113/2013 súd ustálil, že „za individuálne dohodnutú zmluvnú podmienku sa nepovažuje podmienka, ktorá bola vopred dodávateľom (veriteľom) naformulovaná v rámci typovej zmluvy a spotrebiteľ jej obsah nemal možnosť ovplyvniť. Zmluvná podmienka, v konkrétnom prípade rozhodcovská doložka, v štandardnej formulárovej zmluve sa nestáva individuálne dohodnutou podmienkou len tým, že spotrebiteľ mal v úzkej časovej lehote hneď po podpise zmluvy právo rozhodcovskú doložku odmietnuť.... Uvedené tiež nemení nič na neprijateľnom charaktere rozhodcovskej doložky, keď v posudzovanom prípade bola spotrebiteľovi v konečnom dôsledku odopretá možnosť brániť svoje práva pred všeobecným súdom vo všetkých prípadoch, ak dodávateľ podá voči nemu žalobu na rozhodcovskom súde. Odvolací súd zároveň uvádza, že kto mlčí tam, kde nie je povinný sa vyjadriť, nie je možné toto mlčanie považovať ani za súhlas ani za nesúhlas. Dodávateľ núti spotrebiteľa spotrebiteľskou zmluvou ku konaniu, ktoré nie je povinný vykonať, s cieľom dosiahnutia prejednania veci pred rozhodcovským súdom a obchádzania ustanovení Občianskeho zákonníka o ochrane spotrebiteľa.“
Odvolací orgán chce zároveň poukázať na § 53a ods. 1 OZ, v zmysle ktorého, ak súd určil niektorú zmluvnú podmienku v spotrebiteľskej zmluve, ktorá sa uzatvára vo viacerých prípadoch, a je obvyklé, že spotrebiteľ obsah zmluvy podstatným spôsobom neovplyvňuje alebo vo všeobecných obchodných podmienkach za neplatnú z dôvodu neprijateľnosti takejto podmienky, dodávateľ je povinný zdržať sa používania takejto podmienky alebo podmienky s rovnakým významom v zmluvách so všetkými spotrebiteľmi.
XVIII. Odvolací orgán uvádza, že obchodná podmienka s takýmto obsahom, ku ktorému smeruje odvolanie účastníka konania v tejto časti nie je predmetom tohto správneho konania, a preto sa k nej odvolací orgán nevyjadruje.
K vyjadreniu účastníka konania, ktorým poukazuje na ustanovenie § 75 ods. 1 písm. h) zákona o bankách odvolací orgán uvádza, že predmetné ustanovenie sa týka oblasti hypotekárnych úverov, ktoré podľa ustanovenia § 1 ods. 3 písm. a) nespadajú pod  právny režim zákona o spotrebiteľských úveroch, a teda ho nemožno analogicky aplikovať. 
Podľa § 2 písm. i) zákona o štátnej kontrole vnútorného trhu kontrolou vnútorného trhu sa zisťuje dodržiavanie povinností ustanovených osobitným zákonom. Súčasťou ustanovenia je aj odkaz na zákon o spotrebiteľských úveroch.
Podľa § 1 ods. 8 zákona o spotrebiteľských úveroch ustanoveniami tohto zákona nie sú dotknuté ustanovenia občianskeho zákonníka ani osobitných predpisov v odkaze na zákon o ochrane spotrebiteľa.
Podľa § 23 ods. 1 cit. zákona kontrolu dodržiavania povinností ustanovených týmto zákonom vykonáva Slovenská obchodná inšpekcia, ak osobitný predpis nestanovuje inak.
Podľa § 52 ods. 1 Občianskeho zákonníka spotrebiteľskou zmluvou je každá zmluva bez ohľadu na právnu formu, ktorú uzatvára dodávateľ so spotrebiteľom.
Podľa § 52 ods. 2 cit. zákona ustanovenia o spotrebiteľských zmluvách, ako aj všetky iné ustanovenia upravujúce právne vzťahy, ktorých účastníkom je spotrebiteľ, použijú sa vždy, ak je to na prospech zmluvnej strany, ktorá je spotrebiteľom. Odlišné zmluvné dojednania alebo dohody, ktorých obsahom alebo účelom je obchádzanie tohto ustanovenia, sú neplatné.
Podľa § 52 ods. 3 cit. zákona sa dodávateľom rozumie osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy koná v rámci predmetu svojej obchodnej alebo inej podnikateľskej činnosti.
Podľa § 52 ods. 4  cit. zákona sa spotrebiteľom rozumie fyzická osoba, ktorá pri uzatváraní a plnení spotrebiteľskej zmluvy nekoná v rámci predmetu svojej obchodnej činnosti alebo inej podnikateľskej činnosti.
	Podľa § 53 ods. 1 prvá veta cit. zákona spotrebiteľské zmluvy nesmú obsahovať ustanovenia, ktoré spôsobujú značnú nerovnováhu v právach a povinnostiach zmluvných strán v neprospech spotrebiteľa (ďalej len „neprijateľná podmienka“).
	V zmysle § 53 ods. 2 a 3 OZ za individuálne dojednané zmluvné ustanovenia sa nepovažujú také, s ktorými mal spotrebiteľ možnosť oboznámiť sa pred podpisom zmluvy, ak nemohol ovplyvniť ich obsah. Ak dodávateľ nepreukáže opak, zmluvné ustanovenia dohodnuté medzi dodávateľom a spotrebiteľom sa nepovažujú za individuálne dojednané.
	V zmysle § 54 ods. 1 a 2 OZ zmluvné podmienky upravené spotrebiteľskou zmluvou sa nemôžu odchýliť od tohto zákona v neprospech spotrebiteľa. Spotrebiteľ sa najmä nemôže vopred vzdať svojich práv, ktoré mu tento zákon priznáva, alebo si inak zhoršiť svoje zmluvné postavenie. V pochybnostiach o obsahu spotrebiteľských zmlúv platí výklad, ktorý je pre spotrebiteľa priaznivejší.
	Podľa § 4 ods. 2 písm. a) zákona o ochrane spotrebiteľa predávajúci nesmie spotrebiteľovi ukladať povinnosť bez právneho dôvodu.
	Podľa § 4 ods. 2 písm. b) cit. zákona predávajúci nesmie spotrebiteľovi upierať práva podľa § 3.
	Podľa § 3 ods. 3 cit. zákona každý spotrebiteľ má právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách.
	Podľa § 4 ods. 6 cit. zákona ak sa zmluva medzi predávajúcim a spotrebiteľom uzatvára písomne a obsahuje ustanovenia, s ktorými mal spotrebiteľ možnosť oboznámiť sa pred podpisom zmluvy, ale nemohol ovplyvniť ich obsah, predávajúci je povinný zmluvné podmienky formulovať zrozumiteľne. V pochybnostiach platí výklad priaznivejší pre spotrebiteľa, ibaže súlad týchto podmienok so zákonom je predmetom kontroly orgánu dozoru.
Podľa § 566 ods. 2 OZ pri čiastočnom plnení peňažného dlhu sa plnenie dlžníka započítava najprv na istinu a potom na úroky, ak dlžník neurčí inak.
Na základe hore uvedených skutočností odvolací orgán pokladá skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú. Výšku uloženej pokuty pokladá za primeranú zistenému skutkovému stavu. 
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát SOI, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa v znení neskorších predpisov, uloží predávajúcemu za porušenie povinností ustanovených v tomto zákone pokutu až do výšky 66 387,83 €. Podľa § 24 ods. 5 citovaného zákona sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.
Pri určení výšky pokuty odvolací orgán prihliadol na porušenie zákazu ukladať spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu podľa § 4 ods. 2 písm. a) a zákazu upierať spotrebiteľovi právo na ochranu pred neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľských zmluvách podľa § 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa.
V zmysle judikatúry rozhodovacej praxe súdov týkajúcej sa rozhodovania v správnych deliktoch  (napr. NS 5Sžo/204/2010, NS 5Sžp/21/2011) odvolací orgán pri určovaní výšky sankcie prihliadol jednak na okolnosti viažuce sa na subjekt, samotný skutok a jeho následok,  jednak na všetky 4 povinné hľadiská definované v ustanovení § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, t.j. najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti.
Odvolací orgán vzal do úvahy najmä charakter a závažnosť zisteného protiprávneho konania. Konaním účastníka konania bol značne znížený rozsah práv spotrebiteľa priznaný mu zákonom o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán prihliadol na tú skutočnosť, že účastník konania vo vzťahu k spotrebiteľovi zneužil svoje postavenie silnejšej zmluvnej strany, keď v rámci spotrebiteľskej zmluvy dojednal neprijateľné podmienky v rozpore so zákonom a uložil spotrebiteľom povinnosť bez právneho dôvodu.
Ďalej odvolací orgán pri určovaní výšky pokuty prihliadol aj na možné následky zistených protiprávnych konaní. Spotrebiteľ často vzhľadom na nedostatok skúseností v danej oblasti (v porovnaní s predávajúcim) nie je objektívne schopný posúdiť charakter a možný dopad jednotlivých zmluvných podmienok, ktoré ho v konečnom dôsledku môžu pri nedodržaní dobromyseľnosti a odbornej starostlivosti zo strany predávajúceho poškodiť. Účastník konania neprijateľnými podmienkami v spotrebiteľskej zmluve upieral spotrebiteľovi legitímne práva a v neprospech spotrebiteľa spôsobil značnú nerovnováhu zmluvného vzťahu. Rozsah porušenia je o to závažnejší, že vyššie uvedené zmluvné  podmienky sa nachádzali v zmluvách, ktorých obsah spotrebiteľ nemôže podstatným spôsobom ovplyvniť. Pri určovaní výšky pokuty odvolací orgán vzal do úvahy aj to, že účel právnych predpisov poskytujúci spotrebiteľom uzatvárajúcim spotrebiteľské zmluvy zvýšenú ochranu, nebol z dôvodov porušenia povinnosti splnený.
Odvolací orgán vidí v takto formulovaných podmienkach značné riziko ich použitia v neprospech spotrebiteľa, nakoľko tieto sú spôsobilé privodiť mu ujmu pri aplikácii predmetných zmluvných podmienok na konkrétne situácie v rámci trvania právneho vzťahu. Spotrebiteľ pritom v dobrej viere uzatvára zmluvu s účastníkom konania, od ktorého očakáva, že vzhľadom na jeho podnikanie a ponúkané služby koná profesionálne, čo zodpovedá poctivému prístupu v podnikaní. Orgán dozoru sa domnieva, že účastník konania disponuje ako profesionálnymi skúsenosťami, materiálnym zázemím, tak aj odborným personálom, čo ho robí spôsobilým vyvarovať sa nekalého konania voči spotrebiteľom v rámci kontraktácie úverových vzťahov spadajúcej pod ochranu noriem spotrebiteľského práva.
Pri posudzovaní zmluvných podmienok sa odvolací orgán riadil aj závermi Súdneho dvora, podľa ktorého „... systém založený Smernicou vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ je v slabom postavení zoči-voči predajcovi alebo dodávateľovi, a to pokiaľ ide o jeho kúpnu silu, ako aj pokiaľ ide o jeho úroveň poznania. To vedie spotrebiteľa k prijatiu podmienok navrhnutých vopred predajcom alebo dodávateľom bez toho, aby mohol ovplyvniť obsah podmienok.“ [Oceáno Grupo Editorial SA v. Roció Murciano Quintero (C-240/98) and Salvat Editores SA v. José M. Sánchez Alcón Prades (C-241/98), José Luis Copano Badillo (C-242/98), Mohammed Berroane (C-243/98) and Emilio Viňas Feliú (C-244/98). Judgment of 27 June 2000, § 25].
Ukladaním povinnosti bez právneho dôvodu zmluvnou podmienkou účastník konania zaviazal spotrebiteľa povinnosti notifikovať banku v prípade nedoručenia očakávaných písomností akéhokoľvek druhu. Takéto konanie banky je zjavne protiprávne, nakoľko nijaký právny predpis uvedenú povinnosť spotrebiteľovi neukladá, a preto ju ani nemožno včleniť do VOP v prípade adhéznych zmlúv a vyvolať v spotrebiteľovi mylný dojem, že pokiaľ uvedenú povinnosť nesplní, zodpovedá za prípadné škody vzniknuté nedoručením písomnosti. Takéto konanie účastníka konania nepriamo ohrozuje aj právo na ochranu ekonomických záujmov spotrebiteľa. 
	Odvolací orgán prihliadol taktiež na rozsah zistených nedostatkov, t.j. jednu zmluvnú podmienku, ktorou účastník konania ukladal spotrebiteľovi povinnosť bez právneho dôvodu a 24 zmluvných podmienok, ktoré boli posúdené ako ukladanie povinnosti bez právneho dôvodu (§ 4 ods. 2 písm. b) v nadväznosti na § 3 ods. 3 zákona o ochrane spotrebiteľa) ako aj na ich obsah, charakter a mieru akou neprimerane závažným spôsobom zasahujú do práv a oprávnených záujmov spotrebiteľa s prihliadnutím  na skutočnosť, že tieto podmienky sa nachádzali v zmluvách, ktorých obsah spotrebiteľ podstatným spôsobom neovplyvňuje, pričom konkrétne posúdenie vytýkaných zmluvných podmienok a dôvody ich neprimeraného zásahu do práv spotrebiteľa sú uvedené vyššie v rámci odôvodnenia rozhodnutia.
	Pri určovaní výšky sankcie odvolací orgán prihliadol aj na územnú pôsobnosť poskytovania služieb účastníka konania, ktorý svoju podnikateľskú činnosť zameranú na poskytovanie spotrebiteľských úverov vykonáva na celom území Slovenskej republiky, kedy v dôsledku vyššie opísaného protiprávneho konania môže dôjsť k porušeniu ekonomického záujmu spotrebiteľov vo väčšom rozsahu.
Odvolací orgán zároveň prihliadol aj na to, že účel sledovaný zákonom vyjadrený v ustanovení § 3 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, podľa ktorého každý spotrebiteľ okrem iného má právo na informácie, na ochranu bezpečnosti a na ochranu ekonomických záujmov vzhľadom na zistené nedostatky v zákonom požadovanej miere a úrovni dosiahnutý nebol.
Za porušenie ustanovení cit. zákona zodpovedá účastník konania objektívne, tzn. bez ohľadu na zavinenie, a preto odvolací orgán nemohol zohľadniť námietky účastníka konania uvedené v odvolaní, ktoré boli subjektívneho charakteru, a to ani pri určení výšky pokuty, nakoľko tieto nemajú vplyv na jeho zodpovednosť za kontrolou zistené nedostatky.
Odvolací orgán konštatuje, že zmena prvostupňového rozhodnutia nemala vplyv na výšku uloženej pokuty, nakoľko zmenou rozhodnutia sa nemenil rozsah protiprávneho konania, ani jeho závažnosť, či iné hľadiská v zmysle § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, len sa predmetná OP rekvalifikovala z porušenia zákazu podľa § 4 ods. 2 písm. b) na porušenie zákazu podľa § 4 ods. 2 písm. a) cit. zákona.
Odvolací orgán má za to, že výška uloženej pokuty je vzhľadom na jej represívno-výchovnú funkciu, ako aj s prihliadnutím na zákonom stanovené medze pokutou primeranou a zároveň pokutou zodpovedajúcou zistenému protiprávnemu stavu, charakteru a rozsahu porušenia zákona. Účastník konania je povinný po celý čas výkonu svojej podnikateľskej činnosti dodržiavať všetky právne predpisy vzťahujúce sa na ochranu spotrebiteľa, vrátane zákona o ochrane spotrebiteľa, zákona o spotrebiteľských úveroch a Občianskeho zákonníka – ustanovení o spotrebiteľských zmluvách. Odvolací orgán považuje výšku uloženej pokuty za primeranú zistenému skutkovému stavu.  
	Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci, na základe čoho podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku bolo prvostupňové rozhodnutie zmenené tak, ako je uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti  tomuto  rozhodnutiu  odvolanie  nie je  prípustné. V prípade  nezaplatenia uloženej  pokuty v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané v zmysle zákona. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.